КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії.

Позов обгрунтований тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Він отримує послуги з опалення квартири за прямим індивідуальним договором з ПАТ «Київенерго» № 50100 від 09 жовтня 2017 року відповідно до показників квартирного лічильника обліку отриманого і спожитого тепла.

Через конфлікт з обслуговуючою будинок організацією ТОВ «Столичний комфорт» у нього виникла заборгованість перед КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за отримані послуги.

ТОВ «Столичний комфорт» передає відповідачу дані про показники загальнобудинкових лічильників обліку тепла, за якими КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснює щомісячні нарахування. У цих нарахуваннях об`єднано в один платіж оплату за опалення квартири і за обігрів належної йому у спільній сумісній власності частки у площі допоміжних приміщень та місць загального користування в житловому фонді будинку. Це призводить до збільшення сум до оплати у платіжках споживачів.

Зазначає, що за обігрів площі допоміжних приміщень та місць загального користування, які є значно меншими за площу його квартири, він платить більше ніж за обігрів квартири.

У 2019 році він встановив, що причиною такої різниці є відсутність обов`язкової підготовки будинку до опалювального сезону та створення штучних протягів у будинку, що призводить до втрати будинком тепла і швидкого охолодження допоміжних приміщень та місць загального користування.

Він неодноразово направляв відповідачу заяви з проханням здійснити спільну з мешканцями комісійну перевірку готовності будинку до опалювального сезону для запобігання втратам тепла та необґрунтовано завищеним нарахуванням його вартості.

04 листопада 2022 року комісійна перевірка була проведена, за результатами якої встановлено, що КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за підготовку будинку до опалювального сезону не відповідає, оскільки це зона відповідальності ТОВ «Столичний комфорт», з яким відповідач перебуває у договірних відносинах.

Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача провести роздільне нарахування за спожите тепло на обігрів квартири за опалювальні сезони 2019/2020, 2020/2021 та 2022/2023 років згідно діючої методики, перенаправивши внесену позивачем оплату за обігрів інших складових житлового фонду будинку за сезон 2020/2021 на погашення заборгованості за обігрів квартири.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року відмовлено в задоволені позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не дав оцінки щорічним заявам позивача та співвласників будинку до ТОВ «Столичний Комфорт», у яких позивач повідомляв про звернення до відповідача з повідомленнями про загрози непроведення підготовки будинку до опалювального сезону і про необхідність проведення комісійної перевірки для встановлення цих фактів, що засвідчує той факт, що не лише ТОВ «Столичний Комфорт», але й відповідач, який отримував письмові застереження позивача, знав про проблему непроведення підготовки будинку до опалювальних сезонів і не вживав заходів для її належного і своєчасного вирішення.

Вказував, що суд першої інстанції не вивчив, не оцінив і не відобразив у рішенні документально підтверджених доказів непідготовленості будинку до опалювального сезону, які достатньою мірою розкривають неготовність будинку до опалювального сезону.

Вважає, що ненадання відповідачем актів готовності будинку до опалювального сезону є доказом того, що підготовка будинку до опалювального сезону ТОВ «Столичний Комфорт», як стороною договору з «Київтеплоенерго» не здійснювалася, і відповідач подавав тепло у непідготовлений до опалювального сезону будинок позивача, що є грубим порушенням. Обов`язкове отримання від управляючої компанії актів готовності будинку до опалювального сезону це зона відповідальності «Київтеплоенерго», бо Акт готовності до опалювального періоду є невід`ємною частиною паспорта готовності до роботи в опалювальний період будинку.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач неодноразово повідомляв відповідачеві, що підготовка до опалювальних сезонів не здійснюється багато років поспіль і пропонував відповідачу та ТОВ «Столичний комфорт» здійснити спільну комісійну перевірку. Пропозиції були проігноровані, що на переконання апелянта, свідчить про відповідальність відповідача за надмірний обігрів будинку в опалювальний сезон та за надмірну оплату позивача за обігрів місць загального користування та допоміжних приміщень, яка значно перевищувала вартість опалення його квартири, що доводить непідготовленість будинку до опалювального сезону і надмірні втрати тепла для обігріву місць загального користування.

15 травня 2024 року представник відповідача - адвокат Лелюх В.М. засобами поштового зв`язку подала відзив на апеляційну скаргу, який зареєстрований в апеляційному суді 21 травня 2024 року, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

20 травня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 .. Вказував, що відзив відповідача наданий не по суті позовної заяви і не по суті апеляційної скарги та наповнений посиланнями на нормативну документацію, яка не має відношення до предмету спору сторін судового розгляду і доказів, приєднаних позивачем до матеріалів справи, жодного з яких відповідач не заперечував, не оспорив та не спростував.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, останнім не доведено факт відсутності обов`язкової підготовки будинку до опалювального сезону та створення штучних протягів у будинку, що призводить до втрати будинком тепла і швидкого охолодження допоміжних приміщень та місць загального користування. Доводи ОСОБА_1 ґрунтуються лише на його поясненнях, викладених у позові.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.і 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Внутрішньо-будинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону про комерційний облік розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Такою є Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (далі Методика 315).

З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).

Таким чином, обов`язки по утепленню місць загального користування законодавством покладено на власника, балансоутримувача будинку та/або виконавця заходів з утеплення місць загального користування будинку, а не на Підприємство, яке не є учасником таких відносин, тому не повинне нести негативні наслідки пов`язані з можливим невиконанням вказаними суб`єктами своїх обов`язків. Нарахування КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрат відповідно до Методики № 315 проводиться незалежно від стану теплоізоляції місць загального користування на підставі лише даних про довжину, діаметр трубопроводів, загальну площу будинку, площу квартири власника.

У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 03 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами.

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року (№ 703/4963/15-ц) висловлено правову позицію про те, що нарахування оплати за опалення місць загального користування здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі дану послугу фактично отримують, а тому повинні її оплачувати. Нарахування плати за послугу з централізованого опалення у місцях загального користування проводиться рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення, що відповідає вимогам Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 № 359.

Встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 вересня 2013 року.

Позивач отримує послуги з опалення квартири за прямим індивідуальним договором з ПАТ «Київенерго» № 50100 від 09 жовтня 2017 року відповідно до показників квартирного лічильника обліку отриманого і спожитого тепла.

Позивач зазначає, що через конфлікт з обслуговуючою будинок організацією ТОВ «Столичний комфорт» у нього виникла заборгованість перед КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за отримані послуги. ТОВ «Столичний комфорт» передає відповідачу дані про показники загальнобудинкових лічильників обліку тепла, за якими КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснює щомісячні нарахування. У цих нарахуваннях об`єднано в один платіж оплату за опалення квартири і за обігрів належної йому у спільній сумісній власності частки у площі допоміжних приміщень та місць загального користування в житловому фонді будинку. Це призводить до збільшення сум до оплати у платіжках споживачів.

Позивач вказує, що за обігрів площі допоміжних приміщень та місць загального користування, які є значно меншими за площу його квартири, він платить більше ніж за обігрів квартири.

З позову вбачається, що у 2019 році позивач встановив, що причиною такої різниці є відсутність обов`язкової підготовки будинку до опалювального сезону та створення штучних протягів у будинку, що призводить до втрати будинком тепла і швидкого охолодження допоміжних приміщень та місць загального користування.

Позивачем на підтвердження своїх доводів надані суду копії його заяв до ТОВ «Столичний комфорт» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

З відповідей КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» вбачається, що утримання внутрішньобудинкових мереж опалення та гарячого водопостачання житлових будинків, а також їх технічне обслуговування, не входить до компетенції КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», функцію безпосередньо покладено на управителя житлових будинків, а саме на ТОВ «Столичний комфорт».

Крім того, позивачем надані фотографії приміщень будинку та акт огляду МЗК будинку, складений власниками двох квартир та ТОВ «Столичний комфорт». Разом з тим, вказаний акт ніким не підписаний (а.с. 11).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки останній є власником квартири у багатоквартирному будинку, та зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування такого будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт відсутності обов`язкової підготовки будинку до опалювального сезону та створення штучних протягів у будинку, що призводить до втрати будинком тепла та швидкого охолодження допоміжних приміщень та місць загального користування.

Доводи апеляційної скарги про те, що недотримання ТОВ «Столичний комфорт» «Правил підготовки теплових господарств до опалювального періоду» від 10.12.2008 року № 620/378, непроведення перевірки готовності до роботи в опалювальний період теплового господарства будинку позивача, відсутність актів про підготовку будинку до опалювальних сезонів сукупно свідчать про обопільне службове недбальство відоповідача та ТОВ «Столичний комфорт» з метою збільшення оплати за збільшену подачу тепла для обігріву, суд апеляційної інстанції відхиляє, як безпідставні, оскільки такі твердження є критичними висловлюваннями скаржника по відношенню до ситуації, яка сталася, та є вираженням погляду позивача на вказані події, та не підтверджені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ненадання відповідачем актів готовності будинку до опалювального сезону є доказом того, що підготовка будинку до опалювального сезону ТОВ «Столичний Комфорт», як стороною договору з КП «Київтеплоенерго» не здіснювалася, і відповідач подавав тепло у непідготовлений до опалювального сезону будинок позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки до повноважень відповідача не входить складання актів готовності будинку до опалювального сезону та відповідно його перевірку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не було порушено відповідачем.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «12» червня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник