Справа № 199/6180/23
(2/199/284/24)
11 березня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Свержевської В.О.,
прокурора Дорогань О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -
Перший заступник керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушко Костянтин Петрович звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області із позовною заявою до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Маріупольською окружною прокуратурою за результатами вивчення стану законності у сфері розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення розташованими на території територіальної громади Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог земельного законодавства.
Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації та проживала на території України на підставі посвідки на постійне проживання серія та номер НОМЕР_1 , видана Жовтневим РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 31 травня 2008 року.
З метою підтвердження зазначених відомостей Маріупольською окружною прокуратурою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області спрямовано запит від 28.06.2023 №55/1-3461 ВИХ-23, у відповідь на який Головне управління листом від 03.07.2023 №1401.3.1.1-3389/14.3-23 повідомило, що за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 31.05.2008.
Крім того, Маріупольською окружною прокуратурою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області спрямовано запит від 25.04.2023 №55/1-1872 ВИХ-23, у відповідь на який Головне управління листом від 26.04.2023 №1401.2.3-2221/14.3-23 повідомило, що за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України, ОСОБА_1 з питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України не зверталася.
Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей у їх сукупності встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та громадянство України ніколи не набувала. Разом з тим, остання, набувши в порядку спадкування право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам Земельного кодексу України не відчужила даний об`єкт зі спливом законодавчо визначеного строку та досі залишається його власником.
У судовому засіданні прокурор позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавала, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вбачається, що ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації та проживала на території України на підставі посвідки на постійне проживання серія та номер НОМЕР_1 , видана Жовтневим РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 31 травня 2008 року (а.с.25-26).
Згідно з відповіддю Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 03.07.2023 №1401.3.1.1-3389/14.3-23, за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 31.05.2008 (а.с.28).
Згідно з посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 31.05.2008 року ОСОБА_1 в 2008 році прибула з росії та є громадянкою російської федерації (а.с.27)
Згідно з відповіддю ГУ ДМС у Донецькій області від 26.04.2023 №1401.2.3-2221/14.3-23, за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України, ОСОБА_1 з питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України не зверталася(а.с.34).
Отже, ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації та громадянство України ніколи не набувала. Разом з тим, остання, набувши в порядку спадкування право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам Земельного кодексу України не відчужила даний об`єкт зі спливом законодавчо визначеного строку та досі залишається його власником.
Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 39 закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна, знаходяться на території України, на неї поширюється дія законодавства України.
Згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.
Частинами 3 та 4 ст. 81 ЗК України визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 140 ЗК України однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду.
Відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.
Відповідно до частини1 та 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.
Згідно ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом.
Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Частиною 6 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
Згідно із частиною 1 "Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру",затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 N 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та з урахуванням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України має право звернутися до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.
Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. За п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою російської федерації, упродовж року після прийняття спадщини і державної реєстрації права власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва (з 30.08.2013 року по даний час) не відчужила її, суд вважає, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави.
З огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідачки критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами, оскільки зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Крім цього, при зверненні до суду з позовом прокурором сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. за подання позовної заяви та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1342,00 грн., тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.
Керуючись ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 346, 356 ЦК України, ст. 19, 22, 81, 125, 140, 143, 145, 148 ЗК України, ст. ст. 10, 12, 81, 133, 141, 142, 158, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов Першого заступника керівника Маріупольської окружної прокуратури Хаменушка Костянтина Петровича, що діє в інтересах держави Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти
днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було
вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання
заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення
йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2024 року.

Суддя Л.Г.Якименко