САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2785/23
Провадження №2/726/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

16.01.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

за участю учасників судового провадження:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, у якому позивач просить суд стягнути із відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду у сумі 80 000 грн.

Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.05.2023 з вини водія ОСОБА_2 , якого постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2023 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, позивач, як велосипедист, отримав травми у вигляді забою поперекового відділу хребта, забою таза, синці, гематоми. Після отриманих травм двічі був госпіталізований каретою швидкої допомоги та перебував на амбулаторному лікуванні з 08.05.2023 по 06.06.2023, а фактично вказує, що лікування продовжувалося до липня 2023 року та до цього часу попередній стан здоров`я не відновився, за словами позивача, оскільки він продовжує відчувати поперекові болі та оніміння м`яких тканин.

Зазначає, що матеріальна шкода була відшкодована страховою компанією, однак також наявна моральна шкода, яка відшкодована страховою компанією частково, у розмірі 335 грн.

Посилається на те, що моральна шкода полягає у тому, що внаслідок тривалої непрацездатності та ушкодження здоров`я у позивача під час амбулаторного лікування та реабілітації, проявився сильний фізичний біль, він був позбавлений змоги більше рухатися, оскільки був прикутий до ліжка більше 10 днів, появилася загальна слабкість, роздратованість у зв`язку із неможливістю виконання звичайних сімейних обов`язків, також порушилися нормальні життєві зв`язки та це призвело до вимушених змін у житті не лише його, а й членів його сім`ї, а тому вважає, що вказане у своїй сукупності призвело до істотної моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 80 000 грн.

Вказує і те, що власником автомобілю, яким спричинено ДТП є ОСОБА_3 , а на яких саме підставах володів даним автомобілем винуватець пригоди ОСОБА_2 не відомо, а тому, вважає, що моральна шкода має бути стягнута з відповідачів солідарно.

18.12.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Зитинюка А.Ю. у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просить визнати ОСОБА_3 неналежним відповідачем.

Зазначає, що у власника автомобіля ОСОБА_3 наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214118121, а за умовами полісу страхова сума, що має бути виплачена страховою компанією ПАТ «СК «УСГ» за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 320 000 грн., розмір франшизи 3 200 грн. При цьому позивачем не заперечується факт повного відшкодування страховиком заподіяної шкоди, включно моральної шкоди у розмірі 335 грн. Крім того ОСОБА_2 добровільно відшкодував позивачу і суму франшизи 3 200 грн.

Не заперечує, що автомобіль марки «Рено Кенго» д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 , однак ОСОБА_2 у вихідний день, за згодою власника автомобіля, маючи реєстраційний документ на нього та посвідчення водія, використовував авто у власних потребах, оскільки така експлуатація не передбачала використання пального.

Тобто за таких обставин вважає безпідставною вимогу про солідарне стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 .

Що стосується розміру моральної шкоди, то вважає його таким, що порушує вимоги розумності, справедливості і таким, що є явно завищеним. Звертає увагу суду і на відсутність доказів на підтвердження обставин заподіяння моральної шкоди, не підтверджено те, що позивач працює, не підтверджено яким чином моральні переживання відповідача вплинули на його родину. Надані виписки з медичних установ лише підтверджують факт звернення позивача за лікуванням, однак не доводять глибину його фізичних і моральних страждань, а доказування покладається саме на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Також відповідач заявляє попередній орієнтовний розмір судових витрат у справі.

Крім того 18.12.2023 до суду подано також відзив від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Зитинюка А.Ю. у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення моральної шкоди із відповідачів у повному обсязі. Також просить визнати ОСОБА_3 неналежним відповідачем.

Зазначає, що ОСОБА_2 під час керування транспортним засобом мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (технічний паспорт), тобто керував на правовій підставі і під час керування допустив порушення за яке поніс відповідальність та саме він має нести відповідальність за завдання моральної шкоди, як особа, яка вчинила правопорушення, а тому вимога про солідарне стягнення шкоди також із власника автомобіля є безпідставною.

Також вказує про те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Заявляє про наявність витрат у справі та вказує попередній орієнтовний їх розмір.

Зазначений вище позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди надійшов до суду 21.11.2023 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2023 (а.с.30).

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 21.11.2023 така позовна заява була залишена без руху з наданням строку на усунення виявлених у ній недоліків (а.с.31).

01.12.2023 на адресу суду, на виконання вимог вказаної вище ухвали, надійшла позовна заява у новій редакції (а.с. 37-41).

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 05.12.2023 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19.12.2023 (а.с.42).

В подальшому судові засідання у справі відкладалися з метою надання можливості подати відзив у справі, заперечення на відзив та досягти мирової угоди між сторонами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав у ньому наведених. Вказав на те, що дійсно зазнав моральних страждань, лікувався, був прикутий до ліжка, дружина доглядала за ним, немала змоги ходити на роботу, що безумовно вплинуло на їх стосунки. Разом із тим, у судовому засіданні змінив розмір заявленої суми та просив стягнути із відповідачів моральну шкоду у сумі 40 000 грн.

Представник позивача адвокат Мельник В.І. також просив задовольнити позов та стягнути із відповідачів моральну шкоду у розмірі 40 000 грн., посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджено наявність тілесних ушкоджень у позивача та його лікування у період з 08.05.2023 по 06.06.2023. Також просив врахувати, що ОСОБА_1 ув прикутий до ліжка, а дружина доглядала його, що безумовно внесло зміни у його нормальні життєві обставини. Останній був позбавлений змоги вийти до роботи. Сьогодні взагалі боїться виходити на дорогу та їздити проїжджою частиною велосипедом. Просив також врахувати, що достеменно не встановлено на якій правовій підставі ОСОБА_2 керував автомобілем, що належить ОСОБА_3 .

Крім того, заперечив щодо заявленого відповідачами розміру судових витрат у справі, вказуючи на їх неспівмірність.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5 підтримав доводи, викладені у відзивах та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказуючи на відсутність підстав для солідарного стягнення шкоди. Також просив визнати ОСОБА_3 неналежним відповідачем у справі.

Зауважив, що навіть змінений розмір моральної шкоди у сумі 40 000 грн. є явно завищеним та не відповідає принципам розумності та справедливості.

Крім того заявив про готовність ОСОБА_2 відшкодувати моральну шкоду, однак у значно меншому розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав позицію свого представника та вказав, що у них була зустріч із позивачам, однак останній запропонував непідйомну суму для відшкодування.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, скерував 16.01.2023 до суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності , за участі представника ОСОБА_5 .

Суд, заслухавши пояснення та позицію сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 76, 81 ЦПК України, які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, доходить таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так судом встановлено, що відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2023 року у справі № 727/4727/23, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. в дохід держави, за те, що ОСОБА_2 , 06.05.2023 року о 07:48 год. керуючи транспортним засобом «Рено Кенго» Д.Н.З. СЕ0827ZA в м. Чернівці по вул. Г.Майдану 71, під час руху не переконався в безпеці, не обрав безпечної швидкості в русі, не дотримався дистанції в русі, не впорався в керуванні (порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України) у результаті чого допустив зіткнення із велосипедистом гр. ОСОБА_1 внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.10).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того судом встановлено, що згідно з копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 власником автомобіля Renault Kangoo, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору є ОСОБА_3 (а.с.25).

До матеріалів справи долучено копію Полісу № ЕР-214118121 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 13 квітня 2023 року між власником автомобіля ОСОБА_3 та страховою компанією ПАТ «СК «УСГ», за яким застраховано відповідальність з приводу вказаного вище транспортного засобу та страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 160 000 грн, за шкоду життю та здоров`ю 320 000 грн, а розмір франшизи 3 200 грн.

Відповідно до даних Протоколу узгодження про розмір страхового відшкодування від 25.09.2023 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_1 погодили виплату страхового відшкодування у розмірі 7 035 грн, з яких: 6 700 грн витрат на лікування та 335 грн. моральна шкода, з приводу ДТП, що мала місце 06.05.2023 за участю застрахованого транспортного засобу та про відсутність претензій у потерпілої сторони у подальшому до страховика (а.с.22).

Також згідно з даними Протоколу узгодження про розмір страхового відшкодування від 09.101.2023 ПАТ «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_1 , за випадком 06.05.2023 з велосипедом, погодили виплату матеріального збитку, розмір суми страхового відшкодування 3300 грн (за вирахуванням франшизи відповідно до Полісу) (а.с.23).

При цьому відповідачем долучено копію посвідчення водія ОСОБА_2 на підтвердження права керування транспортними засобами та копію заяви про виплату ним ОСОБА_1 франшизи у розмірі 3 200 грн (а.с.70-71).

Також суду надано ряд медичних документів щодо підтвердження факту лікування позивача та завдання йому шкоди здоров`ю.

Відповідно до інформаційної довідки з ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» № 830 від 15.06.2023, 06.05.2023 о 08:30 до приймально-діагностичного відділення екстреною медичною допомогою був доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі слів якого останній отримав травму внаслідок ДТП по вул. Г.Майдану. За результатами огляду встановлено забій поперекового відділу хребта та забій тазу (а.с.13).

Також долучено копію витягу про прийом у сімейного лікаря від 08.05.2023 за результатами якого у ОСОБА_1 встановлено діагноз: травма опорно-рухової системи БДУ та спинний синдром без іррадіації болю та здійснено призначення лікаря (а.с.14).

Згідно з даними Витягу про прийом у хірурга від 21.05.2023 у зв`язку із виявленою гематомою лівої сідниці було здійснено аспірацію гематоми шкіри та підшкірної клітковини, пункція гематоми видалено 25 мл крові (а.с.15).

Відповідно до даних копія висновку КТ від 06.05.2023 виявлено ознаки дегенеративних змін поперекового відділу хребта (а.с.16).

Також долучено копію витягу про прийом у сімейного лікаря від 01.06.2023 з приводу скарг на біль у попереку та часте сечовипускання у нічний час (а.с.17).

Крім того суду надано копію висновку УЗД від 06.05.2023 та довідки про прийом хворого ОСОБА_1 за зверненням його до ОКНП ЧЛШМД (а.с.18).

Відповідно до копії витягів з амбулаторної картки від 19.09.2023 та виписки із неї від 06.06.2023 ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою 08.05.2023 та 01.06.2023 через травму опорно-рухової системи, забій хребта, тазу та сідниць та лікувався амбулаторно, також знаходився на лікуванні у сімейного лікаря з 08.05.2023 по 01.06.2023, а також знаходився на лікуванні у хірурга з 23.05.2023 по 01.06.2023 з приводу забою поперекового відділу хребта, таза, сідниць, гематоми лівої сідниці (а.с.19-20).

Згідно з даними долученої копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 ОСОБА_1 отримає пенсію по інвалідності, тобто є особою із інвалідністю ІІІ групи, загального захворювання, довічно (а.с.21).

До матеріалів справи долучено фото спричинених тілесних ушкоджень та зовнішнього стану позивача після ДТП.

Також представник відповідачів звертався із адвокатським запитом до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради з приводу надання інформації про лікування ОСОБА_1 , однак відповіддю № 965 від 15.12.2023 відмовлено у наданні такої інформації, оскільки вона стосується конфіденційних даних та лікарської таємниці (а.с. 72-75).

У судовому засіданні представником відповідача долучено документи на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого виховує та утримує дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання та працює в ТОВ «Інтелект груп» з 22.10.2021 та отримує заробітну плату, у визначеному в Довідці від 12.01.2024 розмірі.

Вирішуючи заявлені вимоги суд керується наступними правовими нормами.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом, встановленим частиною 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Згідно роз`яснень, наведених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Крім того, практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними та самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

Аналізуючи вказані правові норми та беручи до уваги досліджені в ході судового розгляду справи докази, в першу чергу для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Обставина винне порушення відповідачем ОСОБА_2 правил дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку із ДТП, підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2023 року у справі № 727/4727/23. Тобто, між його діями та спричиненою шкодою наявний причинний зв`язок.

Разом з тим, позивач пред`явив вимогу щодо солідарного стягнення моральної шкоди, тобто не лише із водія ОСОБА_2 (особи, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом), а й із власника транспортного засобу ОСОБА_3 .

Суд приймає до уваги, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У цій справі позивач вважає, що у відповідачів є солідарний обов`язок щодо відшкодування йому матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому пред`являє до відповідачів однакові вимоги.

Проте суд не погоджується з вказаним у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

За змістом ч. 1 ст. 1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Аналіз змісту положень цивільного кодексу свідчить про те, що солідарна відповідальність передбачена у випадку, коли спільними діями або бездіяльністю осіб було завдано шкоди. Також ч.4 ст. 1187 ЦК України передбачено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Однак у цій справі таких обставин не встановлено. Законодавство України, не передбачає солідарного обов`язку водія, фактичного завдавача шкоди та володільця джерела підвищеної небезпеки, щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Таким чином відсутні підстави для солідарного стягнення шкоди із відповідачів.

Доказів перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах із ОСОБА_3 у момент ДТП, до матеріалів справи не долучено, а тому у суду відсутні підстави для стягнення моральної шкоди із власника авто ОСОБА_3 .

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у справах з подібними правовідносинами: у постанові від 19 серпня 2020 року (справа № 201/16327/16-ц, провадження № 61-43384св18), у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 640/10507/18, провадження № 61-18941св20).

Таким чином у частині вимог про стягнення шкоди до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

Однак слід зауважити, що саме відповідач ОСОБА_2 керував автомобілем, що спричинив ДТП, та таке авто перебувало у його водінні на відповідній правовій підставі, адже власник авто ОСОБА_3 надав йому своє авто у користування та документи на нього, що не заборонено законодавством України, а тому саме ОСОБА_2 має відповідати за спричинену моральну шкоду.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення її з відповідача, позивач посилався на те, що внаслідок тривалої непрацездатності та ушкодження здоров`я у нього під час амбулаторного лікування та реабілітації, проявився сильний фізичний біль, він був позбавлений змоги більше рухатися, оскільки був прикутий до ліжка більше 10 днів, появилася загальна слабкість, роздратованість у зв`язку із неможливістю виконання звичайних сімейних обов`язків, також порушилися нормальні життєві зв`язки та це призвело до вимушених змін у житті не лише його, а й членів його сім`ї, а тому вважає, що вказане у своїй сукупності призвело до істотної моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 80 000 грн.

Однак слід зауважити, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення нормальних життєвих зв`язків та змін у житті членів його сім`ї, доказів на підтвердження здійсненого догляду за ним дружиною. Не доведено, з чого позивач виходив при зазначенні розміру моральної шкоди, яким чином змінився спосіб його повсякденного життя. Чи перебуває він у трудових відносинах та чи не мав змоги відвідувати роботу.

Разом із тим, у позові детально описано, в чому полягає моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача та суду надані медичні документи на підтвердження госпіталізації ОСОБА_1 після ДТП, проходження обстеження і лікування у зв`язку з отриманням ушкоджень, які детально описані, а також щодо подальших рекомендацій лікарів та реабілітаційних заходів.

Тобто, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачем ушкодження здоров`я (травми опорно-рухової системи, забою хребта, тазу та сідниць) у результаті якого ОСОБА_1 беззаперечно зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання. Через отримані ушкодження позивач змушений був проходити лікування, що свідчить про порушення звичайного способу життя, стресовому стану після наїзду, необхідності додаткових зусиль для відновлення фізичного здоров`я.

Тобто у судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у зв`язку з ДТП, що мала місце 06.05.2023 відчув моральні страждання, які полягають у фізичних стражданнях, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП.

Корім того, у судовому засіданні представник відповідача також погоджувався із наявністю права на відшкодування моральної шкоди та заявляв про готовність відповідача ОСОБА_2 відшкодувати певну суму, однак не погоджувався із заявленим позивачем розміром, навіть у остаточно підтриманій сумі у 40 000 грн.

Суд зазначає, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань ОСОБА_1 , реальність яких не викликає сумніву, а тому останній має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Отже, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними, разом із тим не погоджується із заявленим у судовому засіданні розміром 40 000 грн.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, наслідків ДТП (які не є незворотними) та їх тривалості, суд вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди (40 000 грн) є завищеною, тому враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер завданої шкоди, її тривалість та обсяг вимушених змін у повсякденному житті позивача, суд визначає розмір компенсації (відшкодування) моральної шкоди - 20 000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із наступного.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, а враховуючи факт часткового задоволення його позовних вимог (на 50 %), із відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 536,80 грн. понесених витрат на оплату судового збору у справі.

Що стосується понесених відповідачами витрат на правничу допомогу у справі, то представником заявлено лише попередній (орієнтовний) їх розрахунок.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 11, 23, 541, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 92, 141, 258, 259, 263-265, 354, ч.6 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 понесені процесуальні витрати на оплату судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.01.2024.

Головуючий суддя С. А. Асташев