Справа № 372/4749/24
Провадження № 2-2057/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Тищенка А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та інше,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Голови Правління AT Укрексімбанк № 859-к від 02.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді роботі на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення AT Укрексімбанк, стягнути із Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, грошову компенсацію при звільненні відповідно до ст. 83 КЗпП України.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 14.09.2020 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення. ОСОБА_1 зарекомендував себе як відповідальний працівник з активною громадянською позицією. В той же час, 02.08.2024 року Головою Правління АТ «Укрексімбанк» Віктором Пономаренко видано Наказ Голови Правління АТ «Укрексімбанк» № 859-к від 02.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 частини 40 КЗпП України. З даного наказу вбачається, що керуючись рішенням Наглядової ради АТ Укрексімбанк від 28.02.2024 (протокол №9) щодо змін до організаційної структури АТ «Укрексімбанк», зокрема в частині ліквідації Департаменту розвитку Інфраструктури та господарського забезпечення, та на підставі п. 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників) Голова Правління AT Укрексімбанк наказав звільнити з 02 серпня 2024 року начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення Козака О.М. Головою Правління AT Укрексімбанк не взято до уваги те, що ОСОБА_1 обраний членом виборного органу профспілкового комітету первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки Народна Солідарність. Головою Правління AT Укрексімбанк не взято до уваги лист від профспілкового комітету первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність» від 08.07.2024р, у якому профспілковий комітет первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки Народна Солідарність не надає згоду на звільнення члена виборного органу профспілкового комітету первинної організації №803-3 Всеукраїнської профспілки Народна Солідарність ОСОБА_1 . Також зазначив, що Голова Правління AT «Укрексімбанк» не виконав умови колективного договору ПАТ «Державний експортно-імпортного банку України» - розділ обов`язки сторін частина у сфері створення умов праці профспілкових організацій щодо забезпечення додаткових гарантій працівникам обраних до складу профспілкових органів первинних профспілкових організацій та Профспілки Банку. Також порушено п 3.4 та 3.5 Договору про внесення змін та доповнень до колективного договору у частині повідомлення роботодавцем про вивільнення працівника та забезпечення усіх можливостей для зайнятості у Банку. Вважає своє звільнення неправомірним. Внаслідок незаконних дій відповідача, позивач, ОСОБА_1 , зазнав душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану.

30.08.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

03.10.2024 представниця відповідача подала до суду заяву про поновлення строку на подання відзиву, додавши до неї сам відзив, в якому зазначила, що заперечує проти задоволення позовної заяви, вважає вимоги позивача про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу незаконними та необґрунтованими, що підтверджується наступним. Банк, користуючись своїми законними правами, здійснив зміни в організації виробництва і праці у Банку із скороченням чисельності та штату, у тому числі створив ДІ з переліком завдань і функцій, відмінним (ширшим) від переліку завдань і функцій ліквідованого ДРІГЗ. Тобто, твердження Позивача, що рішення Наглядової ради від 28.02.2024 (протокол №9) включало створення тотожного до ДРІГЗ нового підрозділу з іншою назвою (ДІ) не відповідає дійсності Відповідно до вказаних рішень органів управління Банку не відбулося таких процесів, як ліквідація, реорганізація Банку, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва Банку, а отже у Банку був відсутній обов`язок проведення консультацій з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого значення, а наявне лише таке право. Не зважаючи на наведене, Банк згідно з вказаними рішеннями Правління і Наглядової ради Банку надіслав відповідні листи до усіх первинних профспілкових організацій, до складу яких входили (членами яких були) працівники ДРІГЗ, за адресами місцезнаходження таких організацій, зазначених у їх установчих документах. Проте, 25.03.2024 зазначений лист Банку від 06.03.2024, як неотриманий, повернувся до Банку у зв`язку із закінченням строку його зберігання. Банк після повідомлення Позивача про наступне вивільнення (у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України) здійснив усі необхідні заходи щодо доведення до його відома усіх наявних у Банку вакансій, які відповідали його професії або спеціальності, чи іншої роботи, до планової дати звільнення. Листом від 28.06.2024 №0000801/18685-24 Банк звернувся до Центрального координаційного комітету Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», як вищестоящого виборного органу Профспілки 803-3, за наданням попередньої згоди на звільнення Позивача з роботи у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. 03.07.2024 Банк отримав лист за підписом Голови Профспілкового комітету Профспілки 803-3 Мацько І. (від 02.07.2024 №3), у якому зазначено про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 . При проведенні оцінки причин ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи (з урахуванням зазначених підходів) було встановлено, що такі причини не є належним обґрунтуванням відмови в наданні згоди. Проаналізувавши додані до позовної заяви медичні документи про лікування Позивача, вважає, що вони не можуть бути підставою заподіяної моральної шкоди, так як Банком жодним чином не порушувались нормальні життєві зв`язки позивача. У зв`язку з вищевикладеним, вважає безпідставним та не підтвердженим достовірними достатніми доказами посилання на те, що факт звільнення став причиною заподіяння моральних страждань, зокрема, в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний (моральний) стан Позивача, саме моральну шкоду.

07.10.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області клопотання представниці відповідача АТ «Державний експертно-імпортний банк України» - Гуйван Тетяни Петрівни задоволено. Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

14.10.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що функціонал нового Департаменту був присутній і у функціях ліквідованого, а отже рішення Наглядової ради від 28.02.2024 включало створення тотожного за функціями Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення нового підрозділу з іншою назвою Департамент Інфраструктури. У зв`язку із структурним характером змін його було звільнено, а отже, керівництво мало завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів. Така інформація не була надана. Зазначив також, що йому не були запропоновані всі наявні вакансії.

06.11.2024 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що внутрішні організаційні зміни почали реалізовувались ще з 2023 року та не спрямовувались нібито на звільнення виключно позивача чи будь-якого іншого працівника, що свідчить про плановий та системний характер змін; запропоновані зміни носять масштабний характер, оскільки стосуються не тільки ліквідації ДРІГЗ, але і низки інших департаментів, управлінь, відділів (в т.ч. зміни на рівні структури Правління Банку); наданими Банком документами підтверджується факт скорочення як штату працівників, так і скорочення їх чисельності; структура новоствореного ДІ не є тотожною структурі ДРІГЗ, оскільки у ДІ входять 4 управління (на відміну ДРІГЗ, де існувало лише 2 управління). При цьому, їх функціонал (1) був розподілений за спеціалізацією кожного з 4-х управлінь та (2) доповнений новими функціями, які не були притаманні управлінням ДРІГЗ.

07.11.2024 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача Тищенко А.В. щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 2020 року по 02.08.2024р. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Акціонерним Товариством «Державний експортно-імпортний банк України».

З 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення. Даний факт підтверджується наказом Голови Правління Банку Євгена Мецгера від 14.09.2020 року № 1587-к «Про прийом на роботу ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 є дійсним членом виборного органу профспілкового комітету Первинної організації профспілки №803-3 Всеукраїнської профспілки «Народна Солідарність».

02.08.2024 року Головою Правління АТ Укрексімбанк Віктором Пономаренко було видано Наказ Голови Правління АТ Укрексімбанк № 859-к від 02.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 частини 1 ст. 40 КЗпП України.

З даного наказу вбачається, що керуючись рішенням Наглядової ради АТ Укрексімбанк від 28.02.2024 (протокол №9) щодо змін до організаційної структурі АТУкрексімбанк, зокрема в частині ліквідації Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення, на підставі п. 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників) Голова Правління AT Укрексімбанк наказав звільнити з 02 серпня 2024 року начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положення наведених вище процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Проте з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Суд, вирішуючи вказаний спір, вважає за необхідне в першу чергу з`ясувати питання, чи були відповідача дійсними зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці.

Як встановлено під час розгляду справи, Рішенням Правління Банку від 20.12.2023 № 137 (витяг з протоколу), зокрема, було схвалено внесення змін до організаційної структури Банку, а саме створення Департаменту інфраструктури та ліквідації Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення, до складу нового Департаменту інфраструктури повинні увійти: управління будівництва та експлуатації нерухомості, управління господарського забезпечення, управління централізованої обробки документів, управління регіональної підтримки.

Суд звертає особливу увагу, що цим же рішенням Правлінням Банку постановлено доручити Департаменту по роботі з персоналом:

- у разі прийняття Наглядовою радою Банку рішень з питань відповідної зміни в організації виробництва і праці - забезпечити вжиття визначених чинним законодавством України та нормативними документами Банку заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці (у тому числі щодо проведення скорочення чисельності та штату працівників (за потреби)) та ін.;

У подальшому, рішенням Наглядової ради Банку від 28.02.2024 (протокол № 9), зокрема, було затверджено оновлену організаційну структуру Банку, зокрема створено Департамент інфраструктури, до складу якого увійшли 4 управління: управління будівництва та експлуатації нерухомості, управління господарського забезпечення, управління централізованої обробки документів, управління регіональної підтримки, та ліквідовано з 06.06.2024 ДРІГЗ.

Важливо відмітити, що п. 7.9 цього рішення Наглядової ради Банку визначає «з метою виконання рішення Правлінню Банку забезпечити внесення змін до організаційної структури Банку без додаткових витрат Банку на персонал та без збільшення кількості працівників Банку, за винятком посад Правління Банку»

Таким чином, якщо аналізувати зміст вказаних документів, то вбачається, що ці документи не констатують доцільності скорочення чисельності штату та працівників через зміни в організації в виробництві або як самостійну процедуру скорочення чисельності штату, а лише ставлять питання щодо перевірки його доцільності/недоцільності.

Так, Правління Банку в рішенні від 20.12.2023 року лише згадує про скорочення чисельності штату та працівників через зміни в організації виробництва в разі такої необхідності і покладає обов`язок на Департамент по роботі з персоналом забезпечити вжиття законних заходів, пов`язаних із змінами в організації виробництва і праці у тому числі щодо проведення скорочення чисельності та штату працівників (за потреби).

Наглядова Рада в вище згадуваному рішенні від 28.02.2024 року взагалі оминає питання скорочення чисельності штату через створення нового Департаменту інфраструктури, а лише вирішує провести цей процес без збільшення працівників.

Отже, проведений аналіз документів і відсутність в матеріалах цивільної справи інших доказів з цього питання, змушує суд виснувати, що процес проведення скорочення чисельності штату та працівників в результаті змін в організаційній структурі Банка не був оцінений компетентним органом на предмет його доцільності, незважаючи на посилання Правління Банку та Наглядової ради Банку про «скорочення штату та працівників в разі необхідності». Незрозуміло, хто виступив тим самим уповноваженим суб`єктом, який обґрунтував доцільність скорочення чисельності штату та працівників в результаті створення нового Департаменту інфраструктури.

Подані відповідачем докази вказують на поверхневе ставлення Банку до процедури звільнення працівників, яке грунтується на простій констатації в наказі про звільнення позивача рішення про скорочення чисельності штату та працівників через зміни в організації виробництва. Зі всього вбачається факт не усвідомлення керівними органами Банку необхідності належного обґрунтування доцільності цього процесу ні перед працівниками, ні перед профспілковими організаціями.

Так, вказане рішення Банку про скорочення чисельності штату та працівників через зміни в організації виробництва зазнало критики в листі Первинної профспілкової організації «Народна солідарність» № 803-3, членом якої є позивач. В цьому листі від 02.07.2024 року представник профспілки Мацько І. зазначає, що зі змісту рішення Правління Банку від 20.12.2023 та рішення Наглядової ради Банку від 28.02.2024 року неможливо встановити причини звільнення працівників, вказана процедура виглядає як економічно необґрунтована та соціально незабезпечена. Окрім цього, профспілка ставить питання про доцільність розділення двох управлінь та створення чотирьох без зміни функціональних завдань, збільшення кількості працівників шляхом прийму на роботу до початку скорочення та ін. Цим же рішенням профспілка відмовила в наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем.

Вказане рішення профспілки від 02.07.2024 року фактично проігноровано Банком.

Відповідачем в якості доказу в суді надавався Аналіз обґрунтованості відповіді Профспілки № 803-3, як додаток до службової записки. Однак, вказаний документ, по-перше, не доводився до відома профспілки, принаймні докази цього відсутні; по-друге, датований документ 01.08.2024, тобто за день до звільнення позивача, і вбачається, що він розрахований на голову Правління Банку Пономаренка В. Окрім цього, вказаний документ не відповідає на питання профспілки про доцільність скорочення чисельності штату та тотожності функціоналу 4 управлінь 2 попереднім, отримання відповіді на яке мала принципове значення для профспілки. Вказаний аналіз містить твердження, які повторюються Банком і в цьому процесі і не розкривають нагальність скорочення чисельності штату через зміни в організації виробництва.

Суд також вважає за необхідне зупинитися на «дійсності» змін в організації виробництва.

Так, позивач наполягав під час судового розгляду, що функціонал Управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення повністю, яке він очолював, відповідає функціоналу новоствореного Управління будівництва та експлуатації нерухомості Департаменту інфраструктури в зв`язку із чим зміни в організації виробництва були декларативні і не носили реального характеру.

При порівнянні Положення про Департамент розвитку Інфраструктури та господарського забезпечення станом на 20.12.2023 та Положення про Департамент інфраструктури станом на 01.08.2024 об`єктивно не можливо встановити факту змін в організації виробництва і праці, з огляду нате, що при порівнянні функції у вказаних відокремлених підрозділів встановлена їх однаковість.

Окрім цього, при порівнянні посадової інструкції позивача на посаді начальника Управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення із посадовою інструкцією начальника новоствореного Управління будівництва та експлуатації нерухомості Департаменту інфраструктури суд аналогічно не знайшов розбіжностей.

На підставі зазначеного суд виснує, що зміни в умовах виробництва, принаймні, в частині, яка стосується роботи Управління, очолюваного позивачем, не були дійсні і тим більше відсутні підстави вважати, що такі зміни потребували скорочення позивача з його посади.

Щодо неотримання дозволу профспілки на звільнення позивача, суд констатує наступне.

Так, відповідач стверджував, що ним добросовісно вживалися дії для запиту дозволу на звільнення від профспілки позивача № 803-3 «Народна солідарність», проте остання їх свідомо ігнорувала.

В матеріалах справи міститься рішення профспілки позивача № 803-3 «Народна солідарність» від 02.07.2024 року № 3 про відмову в наданні дозволу на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 , рішення не носить формального характеру, є цілком мотивованим. До вказаного рішення також долучені докази його скерування Банку.

Відповідач вважає, що вказана згода/незгода про звільнення члена профспілки повинна оформлюватися протоколом відповідного засідання, містить докази повноважень ОСОБА_2 на одноосібне прийняття рішення. В зв`язку із тим, що профспілкою не дотримана процедура прийняття рішення вказану відповідь від 02.07.2024 р. не можна розглядати як відмову у наданні дозволу на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпПУ «Розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)» виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Отже, закон не вимагає чітко встановленої форми рішення профспілки з цього питання.

В зв`язку із чим доводи відповідача в цій частині є безпідставними. В разі наявності сумнівів у повноваженнях Мацько І. Банк не був позбавлений можливості запитати вказані документи, а не вважати особу автоматично «неповноважною».

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпПУ рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Висновок Банку про необґрунтованість рішення профспілки від 02.07.2024 року є свавільним і таким, що не відповідає дійсності. Вказана позиція ігнорувати рішення профспілки про відмову від звільнення працівника із мотивів його необґрунтованості є небезпечною з точки зору захисту трудових прав громадян і може створити прецедент «формальності» такої процедури, для дотримання якої не треба докладати будь-яких зусиль.

Суд акцентується також на тому, що 12.06.2024 року відбулася спільна зустріч представників Банку та представників профспілок, в тому числі і профспілки позивача, результати якої оформлені протоколом № 1 та зводяться до узгодження способів комунікації та констатації необхідності обговорення питання щодо звільнення працівників Банку за ініціативою Банку згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ. Проте, в подальшому практичного обговорення вивільнення працівників на цьому рівні так і не сталося, і Банк прийняв рішення про звільнення певних працівників, членів профспілок, в тому числі позивача.

Вказана обставина в сукупності із іншими сприяє висновку, що у Банка не було реального бажання «почути» думку профспілкових організації і створити паритетний діалог.

Резюмуючи наведене, суд приходить до переконання, що при звільненні позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, по-перше, не відбулося реальних змін в організаційній структурі Банку, які б мали обґрунтованим наслідком скорочення чисельності штату працівників; по-друге, в порушення ст. 43 КЗпПУ позивач звільнений без дозволу профспілки.

Констатації цих двох порушень трудового законодавства достатньо для визнання звільнення позивача незаконним і суд не буде переходити до оцінки інших доводів позовної заяви як похідних.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки чинним законодавством, зокрема статтею 235 КЗпП України, не передбачено будь-яке зменшення середнього заробітку.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Розмір заробітної плати позивача за період вимушеного прогулу складає 203642,24 грн., що випливає із наступного розрахунку:

- розрахунок заробітної плати за період вимушеного прогулу: червень 2024 року 20 робочих днів; липень 2024 року - 23 робочих днів, всього 43 дні.;

- заробітна плата за червень і липень 2024 року згідно довідки складає 136822,04 грн.;

- таким чином, заробітна плата за ожин робочий день 3181,91 грн.;

- з 05.08.2024 до 31.10.2024 включно 64 робочих дні;

64 (робочих дні) * 3181,91 (грн../робочий день) = 203 642,24 грн.

Отже, з Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 203 642,24 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки є очевидним, що це не могло не відобразитися на самопочутті позивача, його пригніченості та занепаду духу.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення його права, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення до суду за захистом порушеного права, тривалістю розгляду справи, з урахуванням принципу розумності та справедливості суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 30 000,00 грн.

За змістом ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Разом з тим, як встановлено положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають відшкодуванню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40, 147-149, 184, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 16, 23 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 259, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Голови Правління AT Укрексімбанк № 859-к від 02.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника управління розвитку та експлуатації інфраструктури Департаменту розвитку інфраструктури та господарського забезпечення AT Укрексімбанк.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2024 року по 31 жовтня 2024 року включно у розмірі 203 642,24 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь держави судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 3504,60 грн. та за вимогу немайнового характеру у розмірі 3028,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька