Справа № 445/2460/21 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М. В.
Провадження № 22-ц/811/1020/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П., судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Лук`янович А.П.;

позивачки ОСОБА_1

та її представника - адвоката Лущанець М.В.;

відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Кужик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Лущанець Миколи Васильовича , представника ОСОБА_1 , на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Золочівського нотаріального округу Папірянська Оксана Орестівна, в якому просила визнати недійсними договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, як такі, що були підписані позивачкою під впливом помилки.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 03.07.2020 року приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Папірянською О.О. було посвідчено укладені між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2 договори купівлі-продажу належних позивачці на праві власності 1) житлового будинку АДРЕСА_1 ) земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:007:0053, яка призначена для будівництва та обслуговування згаданого житлового будинку, господарських будівель і споруд та 3) земельної ділянки, яка також знаходиться за згаданою адресою, площею 0,0360 га, кадастровий номер :01:007:0054, яка призначена для ведення особистого селянського господарства.

Про те, що нею були укладені договори купівлі-продажу належного їй на праві власності житлового будинку та земельних ділянок, а не договір довічного утримання, позивачці стало відомо лише у вересні 2021 року, коли у приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Папірянської О.О. згідно поданої нею заяви вона отримала копії вищевказаних договорів. Отримавши копії договорів та ознайомившись з їх змістом, вона вирішила звернутися до суду з вказаною заявою, оскільки договори купівлі-продажу будинку та земельних ділянок нею були підписаними під впливом помилки і жодного наміру їх укладати у неї не було, так як вона мала намір у 2020 році укласти з ОСОБА_2 та її чоловіком лише договір довічного утримання і ОСОБА_4 та її чоловіка з дітьми вона поселила в свій будинок з тим наміром, що останні будуть доглядати за нею, а після її смерті цей будинок та належне їй майно перейде їм. Відтак, позивачка була переконаною, що 03.07.2020 року у нотаріуса вона підписувала саме договори довічного утримання (том 1, а.с. 3-10).

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Золочівського нотаріального округу Папірянська Оксана Орестівна, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила стягнути з ОСОБА_1 335 940 грн. 60 коп., з яких: 181 543 грн. сплачених на виконання договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.07.2020 року, який ОСОБА_1 просить визнати недійсним; 150 950 грн. в якості вартості відновлювально-ремонтних робіт, проведених у цьому будинку, та 3 447 грн. 60 коп. сплачених за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що орієнтовно в січні 2020 року ОСОБА_2 , враховуючи практично сімейні відносини з ОСОБА_1 , звернулася до останньої з пропозицією купити у неї житловий будинок. За домовленістю між сторонами, ОСОБА_2 мала зробити ремонт в будинку, а ОСОБА_1 залишалась проживати з сім`єю ОСОБА_5 . Грошові кошти, отримані за продаж будинку, мали піти на проведення операції та лікування ОСОБА_1 . З урахуванням досягнутих домовленостей сім`я ОСОБА_2 продала житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_6 за 195 100 грн. Вказана сума грошових коштів виплачувалась частинами: в січні ОСОБА_6 було передано 115 100 грн., а решта коштів мали б бути сплаченими до 14.10.2021 року. З липня 2020 року ОСОБА_6 фактично проживала в купленому нею будинку. 15.04.2020 року ОСОБА_2 в присутності чоловіка було передано ОСОБА_1 200 000 грн. за придбаний будинок і 03.07.2020 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу цього житлового будинку, продаж якого було вчинено за 181 543 грн., які були сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Цього ж дня між сторонами також було укладено і договір купівлі-продажу земельної ділянки на якій збудовано згаданий житловий будинок, та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0360 га, кадастровий номер :01:007:0054, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться у АДРЕСА_3 . Впродовж 2020-2021 років сім`єю ОСОБА_2 здійснювався ремонт спірного житлового будинку, вартість якого згідно Висновку судового експерта становить 150 950 грн. З моменту укладення оспорюваного договору за первісним позовом, оплату житлово-комунальних послуг здійснює ОСОБА_2 , а оскільки у будинку є зареєстрованими 6 (шість) осіб ( ОСОБА_1 - з 28.12.1978 року, ОСОБА_2 - з 28.07.2020 року та ОСОБА_7 з 01.02.2022 року, а також їхні діти: ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - з 16.09.2020 р., ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) - з 28.07.2020 року), то з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1/6 частина оплачених позивачем за зустрічним позовом комунальних послуг у розмірі 3 447 грн. 60 коп. (1/6 від фактично сплачених 20 685 грн. 62 коп. (том 1, а.с. 78-83, 128-137).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні, як первісного позову ОСОБА_1 , так і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено (том 2, а.с. 156-169).

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «суд не дослідив та не дав належної оцінки доказам поданим стороною Позивача, надав безпідставну перевагу доказам наданим стороною Відповідача», а також тому, що позивачка є особою похилого віку та малограмотною, хворіє і потребує стороннього догляду, а також тому, що у неї відсутнє інше житло.

Звертає увагу на «відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором, проживання (позивачки) у вказаному будинку після укладення договору купівлі-продажу» (том 2, а.с. 176-180).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і її представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи те, що 03 липня 2020 року сторони даного спору уклали Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які були посвідченими приватним нотаріусом (том 1, а.с. 12-20).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься роз`яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

На твердження позивачки, вищезгадані Договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки нею були укладеними під впливом помилки, оскільки вона думала, що 03 липня 2020 року у нотаріуса підписує лише договір довічного утримання.

Відповідно до статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «По судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину.

Договори купівлі-продажу, що оспорюються позивачкою, посвідчувала приватний нотаріус Папірянська О.О., яка (як вбачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення) в суді першої інстанції давала свої пояснення, згідно яких вона позов ОСОБА_1 вважає безпідставним та таким, що до задоволення не підлягає, оскільки вона перед укладенням сторонами договорів купівлі-продажу роз`яснила їм умови цих договорів і жодних сумнівів стосовно того, що продавець ОСОБА_1 вірно усвідомлює значення своїх дій та має намір укласти саме договори купівлі-продажу у неї не було. Також згадана нотаріус відмітила, що вона ніколи не укладає договорів довічного утримання, а тому про укладення договору довічного утримання мови не могло бути.

В ході апеляційного розгляду справи також було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 03 липня 2020 року у нотаріуса була не вперше, оскільки ще раніше посвідчувала у нотаріуса заповіт на користь особи, яка доглядала за нею перед ОСОБА_2 : цю обставину ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції не заперечила.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 03 липня 2020 року, що оспорюється позивачкою, не містить умов про строки реальної передачі даного будинку його покупцю, так само, як не містить умов про виселення продавця (позивачки) з даного будинку та зняття її з реєстрації у ньому.

Наведені обставини опосередковано підтверджують твердження відповідачки про наявність між сторонами Договору купівлі-продажу будинку домовленості про те, що його продавець (позивачка) буде проживати у ньому до дня своєї смерті. І станом на час апеляційного розгляду справи (тобто - протягом майже 4 (чотирьох) років після укладення договорів купівлі-продажу, що оспорюються) позивачка продовжує проживати у проданому нею житловому будинку, чого остання і не заперечує.

За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги - з посиланням на «відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором, проживання (позивачки) у вказаному будинку після укладення договору купівлі-продажу» - не можуть прийматися до уваги, оскільки такі лише підтверджують твердження відповідачки про наявність на момент укладення договорів купівлі-продажу домовленості між сторонами про безперешкодне проживання позивачки у будинку і після його продажу.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позову ОСОБА_1 ) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лущанець Миколи Васильовича , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 17 червня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.