Справа № 541/957/24
Номер провадження 2/541/536/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 липня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Шатілової Л.Г.,

секретаря судових засідань Гуриної В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Должено О.М.,

представника органу опіки та піклування - Дорогань М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

21.03.2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Долженко О.М. звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по відношенню до їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на його утримання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її рідною донькою. З 24.12.2022 року відповідачка знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час перебування у шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідачів народилась дитина: ОСОБА_4 . Зазначила, що батько дитини взагалі ніколи не піклувався про сина, вживав наркотичні речовини, майже одразу після народження дитини перестав проживати разом з ОСОБА_2 , змінив адресу і номер телефону, зараз його місце знаходження не відоме. Мати дитини спочатку приділяла деяку увагу сину, але недовго. Вже через місяць після народження дитини, відповідачка перестала надавати дитині необхідне піклування: годувати сина, купати, заспокоювати, коли дитина плаче, міняти підгузки, гуляти та інше. На неодноразові натякання про необхідність піклуватись про дитину та доглядати за нею, відповідачка казала, що дитина їй не потрібна, що це - її помилка, вона їй заважає жити і, якщо вона, позивачка, хоче, то може забрати її собі. 27.10.2023 р. відповідачка гуляла зі своєю дитиною і покинула сина самого прямо в дитячій колясці біля зупинки «Україна» без нагляду , а сама поїхала в невідомому напрямку. За таку поведінку 20.12.2023р. Миргородським міськрайонним судом відповідачка була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 60 (шістдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень 00 копійок, які нею не сплачені. Зазначене підтверджується постановою суду.

Відповідачка зловживає алкогольними напоями, відповідач страждає на залежність від наркотиків. Обидва відповідачі не піклуються про дитину жодним чином, не цікавляться його станом здоров`я, його самопочуттям, розвитком, не оплачують рахунки із медичних закладів, не надають необхідного лікування, годування, нічого, що потрібно дитині, не приймають навіть мінімальної участі у витратах, необхідних для забезпечення її життя та розвитку, не надають будь-яких коштів на утримання дитини, чим фактично не виконують обов`язку із забезпечення дитини належним харчуванням, лікуванням, одягом, тощо.

Дитина з самого народження проживає з нею та її чоловіком, ОСОБА_5 , вони піклуються про нього належним чином. Вона дуже любить свого онука і разом зі своїм чоловіком піклується та доглядає за ним.

Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів на утримання сина.

Ухвалою судді від 27.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .

Ухвалою суду від 08.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Долженко О.М. в судовому засіданні пояснила, що позивач є рідною матір`ю відповідача, ОСОБА_2 , остання ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з дитино не проживає, її не утримує, наразі вагітна другою дитиною. Відповідач ОСОБА_3 наркозалежний, для нього дитина чужа.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що дитина з народження проживає з нею. Зятя знає, з останнім її дочка познайомилася в наркозалежному центрі, завагітніла, коли була на сьомому місяці зять поїхав до Києва заробити грошей, там влаштувався на роботу, але почав зловживати наркотиками. Дитиною не цікавиться.

В судове засідання 08.07.2024 адвокат Долженко О.М. надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та її довірителя, уточнила , що аліменти необхідно стягнути на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснила, що з дитиною не спілкується і не цікавиться. Також пояснила, що від дитини відмовляється не під примусом, перепон у спілкуванні з дитиною ніхто не чинить.

В судове засідання 08.07.2024 відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений (а.с. 56,64,77).

Представник третьої особи: Служби у справах дітей виконавчого комітету Миргородської міської ради надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов`язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.11,12). ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.12,19). Згідно копії акту підтвердження фактичного місця проживання особи від 20.02.2024 року ОСОБА_4 проживає разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , які є подружжям (а.с.9, 10). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 26.02.2024 року встановлено, що дитина проживає з дідусем і бабусею в приватному будинку зі всіма зручностями, в якому створені всі умови для проживання дитини (а.с.20). 20 грудня 2023 року постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.17).

Пунктом 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголошено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, сформованої у справах №757/2025/19 від 06.05.2020 року, №464/6203/14-ц від 30.06.2021 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Частинами 4 та 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 цієї статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок та рішення органу опіки та піклування, є дорадчими та не тягнуть за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні дитини оскільки такий не порушує прав та обов`язків жодного з батьків.

При цьому правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку та рішення органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав.

Відділ «Служба у справах дітей» надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43).

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, зокрема, свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач є його дружиною, а відповідач дочка дружини. ОСОБА_2 не проживає з ними з 27.10.2023 року, коли покинула дитину в районі «Україна», передзвонила дружині і сказала, що залишила дитину, вони одразу приїхала і забрали її (дитину). Повідомив, що в травні 2023 року ОСОБА_2 кинула школу і втекла, влаштувалася в центр на роботу, де познайомилася зі своїм майбутнім чоловіком відповідачем по справі. ОСОБА_3 останній раз приїздив до них перед новим 2024 роком, щоб побачити дитину, переночував і поїхав. Знає, що він два рази передавав кошти. Зазначив, що відповідачам ніхто не перешкоджав бачитися з дитиною, остання проживає з ним та позивачем, усім забезпечена.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з позивачкою проживає онук з народження, без мами з осені 2023 року. Дитиною займаються бабуся з дідусем, для дитини в будинку все є. Знає зі слів, що ОСОБА_2 дитину кинула, а чому не знає. Відповідача ОСОБА_3 бачила один раз здалеку в минулому 2023 році.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , дитина дуже спокійна, розвинена, хороший хлопчик. В перші місяці ОСОБА_2 про дитину піклувалася, іноді просила її (свідка) посидіти з ним. Також знає, що відповідач ОСОБА_2 пересилала гроші батькам, які утримувала дитину. Бабуся і дідусь добре ставляться до онука.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст. 164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20).

Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавляться її життям, не спілкуються з сином, не надають матеріальної допомоги, не піклуються про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідачі умисно ухиляються від виконання батьківських обов`язків.

Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить до висновку, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити їх батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідачів права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 4 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, які є працездатними особами. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останніх, а також про наявність на їх утриманні інших дітей та непрацездатних осіб суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі мають змогу надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина та не позбавлені можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі.

При цьому суд виходить також із правила ч.2 ст. 182 СК України щодо того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

29 серпня 2023 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області видано судовий наказ, яким з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18), у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про стягнення аліментів, даний судовий наказ підлягає відкликанню.

Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України.

Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 164, 166, 181, 182, 191 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 264, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць починаючи стягнення з 21.03.2024 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць починаючи стягнення з 21.03.2024 року і до повноліття дитини.

Відкликати судовий наказ від 29 серпня 2023 року (справа №541/2985/23, провадження № 2-н/541/612/2023) на підставі якого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі частини заробітку (доход) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку починаючи з 25 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок сплаченого судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що вони як батьки, котрі позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Учасники справи :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Представник позивача : адвокат Долженко Оксана Миколаївна. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №894 від 19 червня 2008 р видане Луганською обласною КДКА на підставі рішення № 5 від 19 червня 2008 року, адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради (Як орган опіки та піклування): адреса Полтавська область, м.Миргород, вул. Сорочинська, 14-а каб. 204, код ЄДРПОУ 0405468.

Суддя: Л. Г. Шатілова