ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Т.М. на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року у справі №204/14312/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Враховуючи зазначене, а також те, що шлюб не підлягає відновленню просила його розірвати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить змінити мотивувальну частину рішення шляхом викладення її у відповідності до вимог ч.4 ст. 265 ЦПК України.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також не сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Зазначав, що суд першої інстанції встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не зважаючи на порушення відповідачем строків надання відзиву на позовну заяву, долучає його до матеріалів справи та залишає поза увагою заперечення представника позивача щодо цього відзиву.

Наголошує, що у відзиві акцентується увага на нібито негідній поведінці позивачки, що фактично є наклепом та зачіпає її честь та гідність. Вважає, що відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, намагається отримати рішення суду, яким зможе скористатися в подальшому при вирішенні інших спірних питань, зокрема сплати йому у відповідності до польського законодавства (остільки сторони територіально там перебувають) аліментів на проживання, а також які стосуються їх сумісного життя у шлюбі з позивачем.

Також звертає увагу, що судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем під час звернення до суду із позовом.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначав, що побудова та зміст оскаржуваного рішення відповідають вимогам ст. 265 ЦПК України, а відомості, які позивач просить виключити є стислим викладом позиції сторін та не відноситься до мотивувальної частини та не були встановлені судом першої інстанції. Вважає недоречним посилання представника позивача на законодавство іншої країни та звертає увагу, що у позовній заяві ОСОБА_1 просила покласти витрати на неї. Також зазначав, що відзив на позовну заяву поданий стороною відповідача із дотриманням строку, оскільки позовну заяву він так і не отримав, а ознайомився із її текстом через свого представника під час ознайомлення із матеріалами справи.

В судове засідання з`явились представник ОСОБА_1 адвокат Іванова Т.М. та представник ОСОБА_2 -адвокат Лазарєва К.В.. Інші учасники справипро час та місце

розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронних листів та SMS, (а.с.69)

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2019 року та мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечило б їх інтересам.

Із такими висновками суду можливо погодитися з огляду на наступне.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена, а примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Позивачка в позові зазначила про те, що примирення між нею та відповідачем для збереження їх шлюбу є неможливим, оскільки їх шлюб носить формальний характер і подружжя не підтримують сімейні відносини як подружжя.

І зазначеним також погоджувався відповідач.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, представник позивача просив змінити мотивувальну частину рішення суду через її невідповідність фактичним обставинам справи, зокрема посилання не негідну поведінку позивача, які не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Згідно із ч.4 ст. 265 ЦПК України в мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Однак як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення судом першої інстанції було встановлено факт перебування сторін у шлюбі, наявність спільної дитини та припинення шлюбних відносин. З огляду на характер спірних правовідносин суд не давав оцінку поведінки сторін у шлюбі та причин розірвання шлюбу.

При цьому слід звернути увагу, що обставини, на які посилався апелянт та які він вважає, що були встановлені за відсутності будь-яких доказів, були викладені в описовій частині оскаржуваного рішення та стосувались стислого викладу позицій сторін щодо спірних правовідносин.

Таким чином оскаржуваним рішення не встановлювалось жодного факту неприпустимої поведінки позивача, який би мав преюдиційне значення для сторін.

З приводу доводів представника позивача щодо не вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору, то такі не є обов`язковою підставою для скасування рішення та у відповідності до положень ст. 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги щодо невідповідності оскаржуваного рішення вимогам процесуального закону зводяться до особистого трактування стороною вимог законодавства та не є у розумінні ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Таким чином наведені доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судових рішень з ухваленням нових немає.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Таїсії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: