Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 Справа №607/21282/23 Провадження №2/607/551/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі ГУНП в Тернопільській області) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 травня 2020 року, поліцейським СРПП № 1 Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052472, відповідно до якого йому інкримінували вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільське області від 03 листопада 2020 року, прийнятою у справі № 596/1149/20 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо позивача було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, 06 серпня 2022 року, поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021398, відповідно до якого інкримінувалось вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Проте, постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року, прийнятою у справі № 596/878/22 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо нього було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також 06 серпня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського ГУНП в Тернопільській області, щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021399, відповідно до якого ОСОБА_2 інкримінувалось вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. Проте, постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року, прийнятою у справі № 596/879/22 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо позивача було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачено ст. 122-2 КУпАП.

Неодноразове складення відносно позивача адміністративних матеріалів, на думку ОСОБА_2 призвело до приниження його честі та гідності, порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, завдало йому стресу, що полягало у підвищеній тривожності, відсутності апетиту, пов`язаних із свавіллям поліцейських, судовими процесами, необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності.

Також ОСОБА_2 був змушений звертатися до адвоката для доведення невинуватості та незаконності дій поліцейських. У його житті були вимушені зміни та незручності, пов`язані із необхідністю витрачати час та зусилля для того щоб добиратися у смт. Гусятин і брати участь у судових засіданнях з розгляду судових справ.

Крім того, позивач вказує, що моральні страждання проявлялися у переживаннях щодо розголосу факту притягнення його до адміністративної відповідальності за місцем проживання, що негативно вплинуло на стосунки з сусідами, знайомими, оскільки він неодноразово отримував судові повістки, що викликало нездоровий інтерес до його особи у працівників та відвідувачів поштового відділення (односельчан), чим було поставлено під сумнів його честь та гідність.

Щодо моральної шкоди, ОСОБА_2 зауважує, що її мінімальний розмів підлягає розрахунку у відповідності до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР), з урахуванням строку його перебування під судом, тобто з дня складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення до дня прийняття суддею постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052472 був складений щодо позивача 25 травня 2020 року, а провадження за наслідками розгляду вказаного протоколу було закрито постановою судді від 03 листопада 2020 року, тобто строк розгляду протоколу судом становив 5 повних місяців та 9 днів.

Беручи до уваги вказане, а також установлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (з 1 січня 4 723,00 гри, з 1 вересня 5 000,00 грн) розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення:

з 25 травня 2020 року по 31 серпня 2020 року: 3 повних місяці х 4 723,00 грн + 9 (мінімальний розмір відшкодування за 6 дні (4 723/31 х 6)) = 15 083,12 грн;

з 01 вересня 2020 року по 03 листопада 2020 року: 2 повних місяці х 5000 + 333,33 грн. (мінімальний розмір відшкодування за 2 дні (5 000/30 х 2)) = 10 333,33 грн. Разом за вказані періоди 25 416,45 грн.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021398 був складений відносно позивача 06 серпня 2022 року, а провадження за наслідками розгляду вказаного протоколу було закрито постановою судді від 11 вересня 2023 року, тобто строк розгляду адміністративних матеріалів становив 13 повних місяців та 5 днів.

Беручи до уваги вказане, а також установлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 6 500,00 грн, з 1 жовтня 6 700,00 грн) та установлений Законом України «Про Державний бюджет 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (з 1 січня 6 700,00 грн), розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, становить:

з 06 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року: 1 повний місяць х 6 500,00 грн + 5 360 грн (розмір відшкодування за 24 дні (6 700/30 х 24)) = 11 860,00 грн;

з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року: 3 повних місяців х 6 700,00 = 20 100,00 грн;

з 01 січня 2023 року по 11 вересня 2023 року: 9 повних місяців х 6 700 + 2 456,66 грн (мінімальний розмір відшкодування за 11 днів (6 700/30 х 11)) = 62 756,66 грн. Разом за вказані періоди 94 716,66 грн.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 023199 був складений відносно позивача також 06 серпня 2022 року, а провадження за наслідками розгляд протоколу було закрито постановою судді від 11 вересня 2023 року, тобто розгляд матеріалів судом становив 13 повних місяців та 5 днів. Відтак, розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який просить стягнути ОСОБА_2 за цим протоколом також становить 94 716,66 грн.

Таким чином, сукупний розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який просить стягнути позивач становить 214 849,77 грн. Однак, беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та неодноразове безпідставне складення щодо позивача протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 оцінив розмір заподіяної йому моральної шкоди у 250 000,00 грн.

Позивач очікує понести судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у фіксованому розмірі 10 000 грн.

З огляду на вказані обставини позивач ОСОБА_2 стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в його користь 250 000,00 грн моральної шкоди та понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року відкрито провадження у справі № 607/21282/23. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

14 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Тернопільській області, в якому він просить відмовити в задоволенні позову через його безпідставність. Покликається на те, що відповідно до об`єктивних обставин справи, 25 травня 2019 року поліцейськими СРПП Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області складено на позивача протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Надалі Гусятинським районним судом Тернопільської області винесено постанову в рамках розгляду адміністративної справи № 596/1149/20 якою закрито провадження на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП

06 серпня 2023 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Надалі Гусятинським районним судом Тернопільської області винесено постанову в рамках розгляду адміністративної справи № 596/878/22, якою закрито провадження на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

06 серпня 2023 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-2 КУпАП. Надалі Гусятинським районним судом Тернопільської області винесено постанову в рамках розгляду адміністративної справи № 596/879/22, якою закрито провадження на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Саме наявність вище вказаних судових постанов на думку позивача являється беззаперечною підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

З даного приводу необхідно зазначити, що ГУНП в Тернопільській області не погоджується з аргументами ОСОБА_2 та зазначає наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають; наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Сам факт наявності рішення суду яким закрито провадження в адміністративній справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження в справах було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, права ОСОБА_2 були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

На такі висновки наштовхує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Сілін проти України» (Заява N 23926/02) від 13 липня 2006 року, у пункті 46 якого зазначає, що ... Суд, здійснюючи свою оцінку на засадах справедливості, як вимагається статтею 41 Конвенції (995 004), вважає, що визнання порушення само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду.

Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності працівників СРПП у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Таким чином, дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди.

Сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача не може свідчити про його незаконне складання, тим більше не є притягненням до адміністративної відповідальності.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди ст. 1176 ЦК України та Законом № 266/94-ВР.

В той же час, відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст. 2 цього Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1)забезпечення публічної безпеки і порядку; 2)охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3)протидії злочинності; 4)надання в межах, визначених, законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В свою чергу, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Таким чином, оперативно-розшукова діяльність врегульована спеціальним законом.

Закон прийнятий в 1994 році. В свою чергу, Законом України № 436- IV від 16 січня 2003 року був прийнятий ЦК України, яким було врегульовано питання відшкодування шкоди в даних правовідносинах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Даною нормою закону врегульовані підстави для відшкодування шкоди з різних підстав, у тому числі окремо внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що правовідносини сторін мають регулюватися саме ст. 1176 ЦК України, і за цією нормою підстав для задоволення вимог позивача немає.

26 грудня 2023 року суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження у справі № 607/21282/23 та призначив справу до судового розгляду по суті .

Позивач ОСОБА_2 , його представник, адвокат Геник А. В. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Доводи та аргументи, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, просять суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області Дзюбатий А. В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , свої заперечення виклав у відзиві на позовну заяву. Вважає, що закриття судом справ про адміністративне правопорушення є достатнім заходом для відновлення порушених прав позивача.

Відтак, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

25 травня 2020 року поліцейським СРПП № 1 Гусятинського ВП ГУНП в Тернопільській області щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052472, відповідно до якого йому інкримінували вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначалося про те, що ОСОБА_2 25 травня 2020 року о 00 год. 20 хв. в смт. Гусятин, вул. Богдана Лепкого, керував транспортним засобом марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільське області від 03 листопада 2020 року, прийнятою у справі № 596/1149/20, за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо позивача було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом цієї постанови, яка в копії надана суду та є доступною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, поліцейським було допущено ряд процедурних порушень: працівниками поліції, за наслідками огляду ОСОБА_2 на місці зупинки транспортного засобу, не було складено акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, результати такого огляду не були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення; в матеріалах справи відсутні сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки - газоаналізатора Drager «Alcotest 6820» за допомогою якого працівниками поліції проводився огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 ; лікарем фельдшером під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 було використано технічний засіб «Алконт 01 СУ», відомості про який відсутні у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення. Крім того, матеріали справи також не містять сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки «Алконт 01 СУ»; складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення у графі «до протоколу додається» не містить відомостей про долучення до матеріалів справи будь-яких медичних актів та висновків, що є порушенням п. 9 Розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015р. №1376; у протоколі про адміністративне правопорушення не вірно вказано, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 проводився у лікаря нарколога, оскільки такий огляд, згідно акту медичного огляду № 337 віл 25 травня 2020 року проводився лікарем фельдшером, що також підтверджується відповіддю на адвокатський запит КНП «Гусятинська комунальна районна лікарня» № 1089 від 30 жовтня 2020 року; свідки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення будучи повідомленими у встановленому законом порядку на розгляд справи не з`явилися, заяв по неможливість явки в суд не надіслали, а тому суд не приймав до уваги вищевказані письмові пояснення свідків; протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи не містять відомостей про технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що позбавляє суд можливості його ідентифікувати та виконати вимоги ст. 283 КУпАП при винесенні відповідної постанови за наслідками розгляду справи.

06 серпня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021398, відповідно до якого йому інкримінувалось вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_2 06 серпня 2022 року о 21 год. 20 хв. в с. Городниця, керуючи транспортним засобом «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи у медичному закладі відмовився.

Постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року, прийнятою у справі № 596/878/22 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо позивача було закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом цієї постанови, яка в копії надана суду та є доступною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, поліцейським було допущено ряд процедурних порушень: під час розгляду справи переглянуто диски з відеозаписами, які додані до матеріалів справи в якості доказу вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, однак даний запис не є безперервним, складається з декількох фрагментів. Так, з відеозапису вбачається, що причиною зупинки водія ОСОБА_2 є порушення останнім вимог ПДР України. Проте, матеріали справи не містять відомостей про притягнення останнього до відповідальності за порушення ПДР України, які були підставою для зупинки та висування вимоги про проходження огляду на стан сп`яніння; судом встановлено здійснення поліцейськими вибіркової відеозйомки події, яка мала місце 06 серпня 2022 року; працівниками поліції у протоколі не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис та не вказані будь-які дані щодо моделі та номеру технічного засобу, а також те, що вони не відображають усіх відомостей та обставин вчинення ОСОБА_2 правопорушення.

Також 06 серпня 2022 року поліцейським СРПП ВП № 3 (м. Гусятин) Чортківського ГУНП в Тернопільській області, щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021399, відповідно до якого ОСОБА_2 інкримінувалось вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП. У цьому протоколі зазначено, що ОСОБА_2 06 серпня 2022 року о 21 год. 20 хв. в с. Городниця, керуючи транспортним засобом «Фольцваген Пассат», р. н. НОМЕР_2 , не виконав законну вимогу про зупинку транспортного засобу, подану за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, а також гучномовця.

Постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 11 вересня 2023 року, прийнятою у справі № 596/879/22 за наслідками розгляду вказаного вище протоколу, провадження у справі щодо позивача було закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбачено ст. 122-2 КУпАП.

За змістом цієї постанови, яка в копії надана суду та є доступною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, поліцейським було допущено ряд процедурних порушень: на підтвердження обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, до нього в якості доказів було долучено відеозапис зроблений поліцейськими, на якому відображено тільки відрізки відеозйомки. Проте, наявний відеозапис не може бути належним доказом, оскільки не вказано найменування та ідентифікаційний номер технічного засобу, на який здійснювалась відеозйомка; працівниками поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 , під час зупинки не проінформували його про причину зупинки. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази факту порушення ОСОБА_2 , як водієм транспортного засобу Правил дорожнього руху України, які б відповідно до зазначених вимог закону давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під його керуванням. Не містять таких доказів і наявні у справі відеозаписи. Безпричинна зупинка водія поліцією не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції є незаконними, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення.

Згідно частин 5, 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу україни (далі - ЦПК України) обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВРу наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

В постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20

Отож, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Разом з тим ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Отож, беручи до уваги встановлені судом обставини, норми матеріального права та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 214 849,77 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Щодо розрахунку цієї суми, то суд виходить з наступного.

Статтею 13 Закону № 266/94-ВР передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 052472 був складений щодо позивача 25 травня 2020 року, а провадження за наслідками розгляду вказаного протоколу було закрито постановою судді від 03 листопада 2020 року у справі № 596/1149/20, тобто строк розгляду протоколу з часу його складення до ухвалення судом рішення становив 5 повних місяців та 9 днів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (з 1 січня 4 723,00 гри, з 1 вересня 5 000,00 грн) розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який підлягає до стягнення:

з 25 травня 2020 року по 31 серпня 2020 року: 3 повних місяці х 4 723,00 грн + 9 (мінімальний розмір відшкодування за 6 дні (4 723/31 х 6)) = 15 083,12 грн;

з 01 вересня 2020 року по 03 листопада 2020 року: 2 повних місяці х 5000 + 333,33 грн. (мінімальний розмір відшкодування за 2 дні (5 000/30 х 2)) = 10 333,33 грн. Разом за вказані періоди 25 416,45 грн.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 021398 був складений відносно позивача 06 серпня 2022 року, а провадження за наслідками розгляду вказаного протоколу було закрито постановою судді від 11 вересня 2023 року у справі № 596/878/22, тобто строк розгляду протоколу з часу його складення до ухвалення судом рішення становив 13 повних місяців та 5 днів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 6 500,00 грн, з 1 жовтня 6 700,00 грн) та установлений Законом України «Про Державний бюджет 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі (з 1 січня 6 700,00 грн), розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, становить:

з 06 серпня 2022 року по 30 вересня 2022 року: 1 повний місяць х 6 500,00 грн + 5 360 грн (розмір відшкодування за 24 дні (6 700/30 х 24)) = 11 860,00 грн;

з 01 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року: 3 повних місяців х 6 700,00 = 20 100,00 грн;

з 01 січня 2023 року по 11 вересня 2023 року: 9 повних місяців х 6 700 + 2 456,66 грн (мінімальний розмір відшкодування за 11 днів (6 700/30 х 11)) = 62 756,66 грн. Разом за вказані періоди 94 716, 66 грн.

Протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 023199 був складений відносно позивача також 06 серпня 2022 року, а провадження за наслідками розгляд протоколу було закрито постановою судді від 11 вересня 2023 року № 596/878/22, тобто строк розгляду протоколу з часу його складення до ухвалення судом рішення становив 13 повних місяців та 5 днів. Відтак, розмір мінімального відшкодування моральної шкоди, який за цим протоколом, як і за попереднім, також становить 94 716,66 грн.

Такий розрахунок проведено також позивачем, він є вірним, відповідає нормам Закону № 266/94-ВР.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури 250 00,00 грн.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 522/6228/19).

Водночас, з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд не вбачає підстав для збільшення розміру такого відшкодування, оскільки гарантований Законом № 266/94-ВР розмір, який підлягає до стягнення на користь позивача, з огляду на конкретні обставин справи, є достатнім і обґрунтованим.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16, від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20.

Відтак, суд стягнув кошти з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 214 849,77 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_3 ,РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: с. Городниця, Чортківського району Тернопільської області, 48237.

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Тернопіль, 46011; .

Повний текст рішення суду складено 07 березня 2024 року.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська