Дата документу 11.12.2024 Справа № 317/2638/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 317/2638/24 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
Справа № 22-ц/807/2146/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Онищенка Е.А.

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконним діями органу, що здійснює досудове розслідування і прокуратури,

за апеляційними скаргами Запорізької обласної прокуратури в особі в.о. керівника Черного П.А., Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковальов Дмитро Валерійович, на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Ковальова Д.В., звернулась до суду з позовом до ГУНП в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, третя особа: Держава України в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування і прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 листопада 2013 року Веселівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001067 були внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2014 року ОСОБА_2 засуджена до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням, управлінням, доставкою та зберіганням цінностей терміном на два роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнена від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона не вчинить нового злочину протягом трьох років, з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

19 січня 2015 року Апеляційним судом Запорізької області за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок суду першої інстанції змінений в мотивувальній частині. В іншій частині вирок залишений без змін.

01 липня 2015 року за результатами касаційного розгляду кримінального провадження ухвала Апеляційного суду Запорізької області скасована Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Провадження направлене на новий апеляційний розгляд.

15 вересня 2015 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок Веселівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_3 скасований, провадження направлене на новий судовий розгляд в суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

30 серпня 2016 року за результатами судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 виправдана вироком Михайлівського районного суду Запорізької області.

21 листопада 2016 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження вирок суду першої інстанції скасований Апеляційним судом Запорізької області. Кримінальне провадження спрямоване до суду першої інстанції для повторного судового розгляду.

20 травня 2021 року за результатами судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_3 виправдана вироком Василівського районного суду Запорізької області.

11 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження апеляційна скарга прокурора вирок Василівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_3 залишена без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_3 залишений без змін.

Виходячи з викладеного, в період часу з 26 листопада 2013 року до 11 листопада 2021 року до позивачки були застосовані заходи кримінально-правового характеру, тобто вона перебувала під слідством та судом.

Позивачка вважає, що внаслідок описаних вище дій слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні, а також внаслідок більш ніж тривалого (вісім років) розгляду кримінального провадження їй завдано моральну шкоду. Оскільки на сьогодні за результатами досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0001067 беззаперечно встановлено, що склад будь-якого кримінального правопорушення в діях позивачки відсутній, заходи обмеження її прав протягом восьми років застосовувались до позивачки безпідставно.

У зв`язку з викладеним позивачка вважає, що діями органу дізнання та досудового слідства у вигляді незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, їй було завдано моральної шкоди пов`язаної з незаконним пред`явленням обвинувачення протягом 95 місяців та 16 днів та враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди складає 729 розмірів мінімальної заробітної плати та становить 5 832 000 грн., обґрунтовуючи вказаний розмір висновком судово-психологічної експертизи № 10339 від 02 травня 2024 року, а також просила стягнути судові витрати по справі в загальному розмірі 234 000 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 836 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі по 9 936 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн. 10 коп. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Запорізька обласна прокуратура в особі в.о. керівника Черного П.А. подала апеляційну скаргу, в якій зазначала, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції неправильно визначив розмір мінімальної заробітної плати, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1 600 грн. Отже, сума для відшкодування мала обчислюватися із розрахунку 1 600 грн. за кожний місяць перебування під судом і слідством, і відповідно становить 147 946, 67 грн. Посилаючись на зазначене просить змінити оскаржуване рішення суду, зменшивши розмір моральної шкоди, а також змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, зазначивши замість боржників ГУНП в Запорізькій області та Запорізької обласної прокуратури належного боржника Державу Україну.

Із апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернулось Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, в якій посилається напорушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що суд безпідставно задовольнив вимоги позивачки, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які свідчать про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, а також наявність вини ГУНП в Запорізькій області. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Окрім того, апеляційну скаргу на вказане рішення суду подала ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковальов Д.В. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано висновок судово-психологічної експертизи, та безпідставно зменшено визначений експертом розмір компенсації понесених моральних страждань у 7 разів.Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на безпідставність заявлених вимог, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 листопада 2013 року Веселівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001067 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

21 листопада 2014 року вироком Веселівського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з розпорядженням, управлінням, доставкою та зберіганням цінностей терміном на два роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_3 звільнена від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо вона не вчинить нового злочину протягом трьох років, з покладенням обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2015 року вирок суду першої інстанції змінений в мотивувальній частині. В іншій частині вирок залишений без змін.

01 липня 2015 року за результатами касаційного розгляду кримінального провадження ухвала Апеляційного суду Запорізької області скасована Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Провадження направлене на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року вирок Веселівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_3 скасований, провадження направлене на новий судовий розгляд в суд першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 30 серпня 2016 року ОСОБА_3 визнана невинуватою та виправдана у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 листопада 2016 року вирок Михайлівського районного суду Запорізької області скасований, призначено новий розгляду в суді першої інстанції.

20 травня 2021 року вироком Василівського районного суду Запорізької області ОСОБА_3 визнана невинуватою та виправдана у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2021 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого АТ «ПРАВЕКС БАНК» залишено без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_3 залишений без змін.

Висновком судово-психологічної експертизи № 10339 від 02 травня 2024 року встановлено наявність у позивачки моральних страждань, пов`язаних з пережитим досвідом незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, та визначено розмір компенсації, що була б достатньою для відшкодування нанесеної моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що вважав доведеним факт спричинення позивачці моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та тривалого перебування під слідством та судом.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При обрахунку розміру моральної шкоди судом першої інстанції правильно визначено строк перебування позивачки під слідством і судом з 28 лютого 2014 року (пред`явлення підозри) по 11 листопада 2021 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), що загалом складає 92 повних місяці, та застосовано мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (з 1 квітня 8 000 грн.), і встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 736 000 грн.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування при розрахунку встановленої спеціальної суми для такого розрахунку у розмірі 1 600 грн, яка вказана у абзаці третьому статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік, а не виходячи з мінімальної заробітної плати у сумі 8 000 грн., що визначена абзацом першим статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є безпідставними.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх Рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Таким чином, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн., не підлягає застосуванню.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Разом з тим, колегія суддів не погоджується в висновком місцевого суду про необхідність збільшення розміру відшкодування з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № 10339 від 02 травня 2024 року проведеної ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз».

Так, судова колегія вважає, що позивачкою не надано належних доказів, що свідчили б про надмірність глибини фізичних та душевних страждань. Колегія бере до уваги те, що позивачку не було затримано, запобіжні заходи до неї не застосовувались, свобода та право пересування не обмежувались. Позивачка не зазначає про застосування до неї органами дізнання та досудового розслідування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів тощо.

Що стосується доводів апеляційної скарги ГУНП в Запорізькій області про те, що позивачкою не доведено належним та допустимими доказами, що беззаперечно доводить наявність перерахованих у позові психоемоційних станів, а також не доведено наявність вини ГУНП в Запорізькій області у спричиненні позивачці моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (ч. 1 ст. 1176 ЦК).

У відповідності до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

При цьому у частинах другій та четвертій статті 23 ЦК України зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частили першої статті 2 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР), оскільки щодо позивача постановлено виправдувальний вирок.

Закон № 266/94-ВР передбачає безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковальов Д.В., про безпідставне ігнорування судом першої інстанції висновку судово-психологічної експертизи, та незаконне зменшення визначеного експертом розміру компенсації понесених моральних страждань, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд першої інстанції не зобов`язаний визначати розмір відшкодування моральної шкоди, визначений експертом у висновку, у зв`язку з чим вказані доводи позивачки на увагу колегії не заслуговують.

Щодо посилань позивачки в апеляційній скарзі на відсутність в резолютивній частині оскаржуваного рішення відомостей про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає, що вказаний недолік судового рішення може бути усунутий шляхом ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури в особі в.о. керівника Черного П.А., а також про відмову в задоволенні апеляційних скарг ГУНП в Запорізькій області та ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковальов Д.В.

Що стосується розподілу судових витрат, зважаючи на часткове задоволення вимог апеляційної скарги прокуратури, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати витрати Запорізької обласної прокуратури понесені у зв`язку з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в пропорційному розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задоволено на 14,53%, компенсації з державного бюджету підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 822 грн. 06 коп. (12540 грн./100)х14,53).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковальов Дмитро Валерійович,залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2024 року у цій справі змінити, визначивши розмір відшкодування моральної шкоди у сумі736 000 гривень (сімсот тридцять шість тисяч гривень).

В іншій частині рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Компенсувати з Державного Бюджету України на користь Запорізької обласної прокуратури судові витрати в сумі 1 822 грн. 06 коп. (одна тисяча вісімсот двадцять дві гривні 06 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: Г.С. Подліянова

Е.А. Онищенко