Єдиний унікальний номер 341/2628/23
Номер провадження 2/341/99/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_2 в інтересах ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307 в розмірі 46904,0 грн та сплачений судовий збір.

Обгрунтовуючи позовну заяву зазначив, що 02.07.2021 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2094307. 27.06.2022 між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивач не здійснював нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307, у зв`язку з чим у нього виникла загальна заборгованість на суму 46904,0 грн, з яких: 14300,0 грн сума заборгованості за основним боргом, 32604,0 грн сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою суду від 08.12.2023 відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Запропоновано відповідачу, у випадку заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду подати до суду відзив на позов, копію якого разом із доданими до нього документами надіслати позивачу.

Судове засідання призначено на 26.12.2024, яке відкладено на 12.01.2024.

У зв`язку із клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 судове засідання, яке призначено на 12.01.2024 відкладено на 29.01.2024.

У чергове судове засідання 28.03.2024 представник позивача та відповідач не з`явились.

Представник позивача у позові просить позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без участі представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 3).

Представник відповідача 28.03.2024 надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Проти позовних вимог заперечує (а. с. 104).

У судовому засіданні 07.03.2024 представник відповідача позовні вимоги не визнав, оскільки не погоджується з сумою коштів, заявленою до стягнення. Зокрема, не визнає розмір нарахованих процентів за кредитним договором. Аналогічна позиція, також, вбачається, зі змісту долучених до справи письмових пояснень.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частина третя статті 223 ЦПК України).

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

02 липня 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» (Кредитор, Товариство) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2094307 (далі - Договір).

Відповідно до положень Договору сторони погодили наступні умови кредитування.

Згідно з п. 1.1. Договору укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та /або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

Відповідно до п. 1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 14300,0 грн.

Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.3 Договору).

Тип процентної ставки фіксована (п. 1.4 Договору).

Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується:

-у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;

-у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4.1 Договору;

у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4.2 Договору (п. 1.4.1 Договору).

Знижена процентна ставка становить 1,43 % в день та застосовується відповідно до наступних умов.

Якщо клієнт у межах строку, визначеного в п. 1.3 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою клієнта відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, клієнт як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (а у випадку пролонгації до дати пролонгації (не включно), але в будь-якому випадку не більше, ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.3 Договору, буде перераховано зі зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою. При цьому Клієнт розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення (п. 1.4.2 Договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 22451,0 грн, за зниженою ставкою 20413,25 грн (пункти 1.6-1.6.2 Договору).

Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди прологації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1 Договору).

Порядок продовження строку кредиту за ініціативою клієнта (пролонгація).

У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди Договору (п. 4.1-4.1.1 Договору).

Пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ КРЕДИТ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі наявності штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою (п. 4.1.2 Договору).

Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з підпунктом. Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з п. 4.1.2-4.1.3 Договору та встановлюється/зазначається в Додатковому договорі. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки (п. 4.1.4-4.1.6 Договору).

Порядок автопролонгації строку кредиту (далі автопролонгація).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту (п. 4.2-4.2.1 Договору).

Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів (п. 4.2.2 Договору).

Сторони погодили, що:

-за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою відповідно до п. 1.5.1 Договору;

-при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках Програми лояльності анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п. 1.3 Договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті (п. 4.2.3 Договору).

Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів, включаючи період, визначений в п. 1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав (п. 4.2.5 Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки воля сторін виражена письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

У Додатку № 1 до Договору (а. с. 12) відображено період кредитування: з 02.07.2021 до 01.08.2021, обчислення загальної вартості кредиту: 20413,25 грн, де 14300,0 грн тіло кредиту, 6113,25 грн проценти за користування кредитом, якщо застосовується знижена процентна ставка; 22451,0 грн, де 14300,0 грн тіло кредиту, 8151,0 грн проценти за користування кредитом, якщо застосовується стандартна процентна ставка у випадку невиконання умов Договору Клієнтом.

Аналогічні викладеним умови кредитування містяться у паспорті споживчого кредиту.

02 серпня 2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено Додатковий договір до Договору № 2094307 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Додатковий договір, а .с. 15).

Відповідно до п. 1 Додаткового договору цей Додатковий договір укладено сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в Особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету.

У зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за Договором, відповідно до розділу 4 Договору клієнт ініціював продовження строку користування кредитом (п. 2 Додаткового договору).

Сторони цим Додатковим договором погоджують наступні умови продовження користування кредитом: строк користування кредитом за Договором продовжується на строк 30 днів. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 02.09.2021. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1 Додаткового договору 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3-3.2 Додаткового договору).

Відповідно до п. 3.4 Додаткового договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього Додаткового договору складає 22451,0 грн.

У всьому іншому, що не визначено у цьому Додатковому договорі, сторони керуються умовами Договору (п. 4 Додаткового договору).

Своєю чергою в Додатку № 1 до Додаткового договору (а. с. 16) відображено період кредитування: з 03.08.2021 до 02.09.2021, обчислення загальної вартості кредиту: 22451,0 грн, де 14300,0 грн тіло кредиту, 8151,0 грн проценти за користування кредитом (стандартна процентна ставка).

Таким чином, суд установив, що за ініціативою Клієнта та на підставі положень пункту 4.1 між Кредитором і Позичальником відбулось продовження строку кредиту (пролонгація) на строк 30 днів.

27.06.2022 між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТзОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 27062022, за умовами якого позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за Договором (а. с. 19-20).

Згідно з п. 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до копії акта прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу від 27.06.2022 № 27062022 підтверджується, що ТзОВ «Лінеура Україна» (далі Клієнт) передав, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Фактор) прийняв Реєстр Боржників кількістю 9267, після чого з урахуванням п. 1.2 Договором факторингу від 27.06.2022 № 27062022 від Клієнта до Фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а. с. 21).

Згідно з даними завіреного Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 27.06.2022 № 27062022 від ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2094307 на загальну суму 46904,0 грн, з яких: 14300,0 грн тіло кредиту, 32604,0 грн сума заборгованості за процентами.

Надаючи правову оцінку установленим фактичним обставинам у справі, спірним правовідносинам та змісту позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Зі змісту наданих представником відповідача пояснень убачається, що ОСОБА_1 не заперечує факти укладання Договору та Додаткового договору, отримання відповідачем споживчого кредиту у розмірі 14300,0 грн.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Договір та Додатковий договір підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що свідчить про укладання між сторонами 02.07.2021 правочину. Без отримання на мобільний номер телефону відповідачем коду, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення передбачених Договором і законодавством дій з боку ОСОБА_1 , Договір та Додатковий договір не були б укладеними.

Отже, суд дійшов висновку, що Договір і Додатковий договір відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Відповідно до приписів частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як установлено, у пункті 1.2 Договору передбачено обов`язок відповідача повернути кредит.

Ураховуючи те, що за умовами вищезазначених Договору та Додаткового договору відповідач отримав кредитні кошти у сумі 14300,0 грн та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за Договором і Додатковим договором, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав, відтак, суд дійшов висновку про те, що заборгованість на підставі Договору в частині тіла кредиту у розмірі 14300,0 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, на переконання суду, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про відсутність належних доказів переходу права вимоги до ОСОБА_1 за Договором від ТзОВ «Лінеура Україна» до позивача, оскільки такі спростовуються завіреними копіями договору факторингу, акта прийому-передачі Реєстру боржників та засвідченим представником позивача витяг з Реєстру боржників.

Своєю чергою зі змісту наданих представником відповідача пояснень та висловлених пояснень таким у судовому засіданні суд установив, що заперечення проти позову полягають саме у правомірності нарахування та заявлення до стягнення у позові процентів за Договором у сумі 32604,0 грн.

Так, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом (14300,0 грн), просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 32604,0 грн.

Вирішуючи спір у цій частині, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні положення щодо строку користування кредитом і права кредитодавця нараховувати проценти за користування таким містяться у пункті 4.2.8 Договору.

Отже, з урахуванням викладеного, положень Договору та Додаткового договору, суд висновує, що за Договором проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитом, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки.

ТзОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами за весь період строку кредитування у загальному розмірі 32604,0 грн.

При цьому на підтвердження заявленої до стягнення суми процентів за Договором додано розрахунок заборгованості (а. с. 23).

Зі змісту Договору і Додаткового договору, додатків до цих договорів і розрахунку заборгованості суд установив, що заявлені до стягнення проценти у розмірі 32604,0 грн позивач нарахував за фіксованою стандартною процентною ставкою 1,9% в день (п. 4.2.3 Договору) за весь період кредитування, тобто за 120 днів (14300 грн * 1,9 % *120 днів = 32604,0 грн), починаючи з дня укладення Договору (02.07.2021) на підставі положень розділу 4 Договору «Порядок продовження строку користування кредитом. Автопролонгація».

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд під час розгляду цього спору вважає неналежним доказом відповідний розрахунок заборгованості за Договором в частині нарахованих процентів, оскільки такий здійснений на власний суб`єктивний розсуд позивача і не доводить наявності у відповідача заборгованості за процентами саме на суму 32604,0 грн.

Також, на переконання суду, не заслуговують на увагу доводи представника відповідача з посиланням на приписи статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в частині законодавчої заборони встановлення денної процентної ставки вище 1%.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній редакції) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Проте, суд звертає увагу на те, що статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою відповідного змісту згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Своєю чергою Договір і Додатковий договір укладено у 2021 році, тобто на час укладення Договору і визначення у ньому фіксованої стандартної процентної денної ставки на рівні 1,9 % відповідного обмеження законодавчо не було передбачено.

Своєю чергою, визначаючи розмір заборгованості за процентами у цьому спорі, суд виходить з такого.

Договором передбачено пільгову (1,43%) і стандартну (1,9 %) денні процентні ставки за користування кредитом. Оскільки, ОСОБА_1 у визначений 30-денний строк з 02.07.2021 умови Договору не виконав, отриманий кредит не повернув, то позивач на підставі приписів пунктів 1.4.1, 1.4.2 та 4.2.3 обгрунтовано застосував саме стандартну фіксовану денну процентну ставку на рівні 1,9 % за весь період кредитування.

Суд установив, що після отримання кредитних коштів у сумі 14300,0 грн 02.07.2021 ОСОБА_1 у визначений 30-денний строк кредитні кошти Кредитодавцю не повернув. Надалі, на підставі положень пункту 4.1 Договору між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір, згідно з умовами якого тіло кредиту (сума кредитування) залишилось незмінним 14300,0 грн, а строк кредитування (користування кредитом) продовжено ще на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,9 % на день.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до погоджених між Кредитодавцем і Позичальником положень підпунктів 4.1.2-4.1.4 Договору укладення Додаткового договору (продовження строку користування кредитом) було б неможливим, якщо б ОСОБА_1 не сплатив передбачені Договором проценти за перші 30 днів користування кредитними коштами.

Так, зокрема, у підпункті 4.1.4 Договору визначено, що Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів. А у підпункті 4.1.2 передбачено, що пропозиція Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється, у тому числі, після здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. І лише після вчинення Клієнтом, зокрема, указаної в підпункті 4.1.2 оплати нарахованих процентів ТзОВ «Лінеура Україна» мала право прийняти пропозицію про продовження строку користування кредитом.

Таким чином, суд висновує, що ОСОБА_1 сплатив проценти за перші 30 днів користування кредитом, оскільки, в іншому випадку, не було б укладено Додатковий договір і не було б погоджено продовження строку кредитування ще на 30 днів.

Отже, суд вважає необґрунтованими нарахування та вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за перші 30 днів користування кредитом у розмірі 8151,0 грн.

Наступні 30 днів ОСОБА_1 користувався кредитними коштами (14300,0 грн) на підставі Додаткового договору відповідно до погоджених положень Договору, передбачених у підпунктах 4.1.1-4.1.6 пункту 4.1 Договору, із встановленою стандартною процентною ставкою 1,9 % на день у зв`язку із продовженням строку кредиту за ініціативою Клієнта, тобто мала місце пролонгація строку кредитування.

Оскільки після закінчення наступних 30 днів користування кредитними коштами ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором і Додатковим договором не виконав, то на підставі погоджених між Клієнтом і Кредитодавцем положень підпунктів 4.2.1-4.2.5 пункту 4.2 Договору з 02.09.2021 мала місце автопролонгація строку кредитування.

Як установлено, відповідно до підпункту 4.2.5 Договору загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів, включаючи період, визначений в п. 1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав.

Отже, суд установив, що максимальний строк кредитування за Договором становить 120 днів. Тобто, ОСОБА_1 і ТзОВ «Лінеура Україна» встановили строк кредитування, який з урахуванням пролонгації та автопролонгації становить 120 днів. Протягом цього строку боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за Договором із повернення кредиту та сплати процентів. Своєю чергою впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

Підсумовуючи викладене, на переконання суду, у цьому випадку обгрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 14300,0 грн протягом наступних після укладення Додаткового договору 90 днів за стандартною процентною ставкою на рівні 1,9%, що відповідає дослідженим положенням Договору і чинного цивільного законодавства.

Оскільки сторона відповідача не надала доказів сплати відповідної суми процентів чи її частини, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 24453,0 грн (14300 грн * 1,9% * 90 днів), тобто у межах строку кредитування, який продовжувався шляхом пролонгації за ініціативою Клієнта та шляхом автопролонгації на підставі розділу 4 Договору.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором у загальному розмірі 38753,0 грн, з яких: 14300,0 грн сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 24453,0 грн сума заборгованості за процентами.

Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 8151,0 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2217,57 грн.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 02.07.2021 № 2094307 у загальному розмірі 38753,0 грн, з яких: 14300,0 грн сума заборгованості за основним боргом (тіло кредиту), 24453,0 грн сума заборгованості за процентами.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2217,57 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 березня 2024 року.

Учасники:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 30, );

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ