Справа № 216/4031/21
Провадження № 2/216/205/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, -

в с т а н о в и в:

02 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № KRK0GK00150977, за яким позивач отримав кредит у розмірі 32324 доларів США, строком до 17.09.2027. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем було укладено договір іпотеки № KRK0GK00150977 від 19.07.2007, за яким було передано в іпотеку житловий будинок належний відповідачу на праві приватної власності, загальною площею 37,80 кв.м, житловою площею 30,20 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2015, частково зміненого рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2015, звернено стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок А-1 загальною площею 37,8 кв.м, житловою площею 30,2 кв.м, літня кухня Г, вбиральня В, водоколонка І, огорожа № 1-2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, з проведенням дій щодо користування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди за ціною, визначеною в експертному звіті суб`єкта оціночної діяльності. Встановлено суму заборгованості в розмірі 52 599,52 доларів США. Заборгованість за кредитом становить 420 270,16 грн.

Під час розгляду справи, та після набрання рішенням законної сили, позивачем вносились платежі на погашення кредитної заборгованості. Банк не скористався рішенням суду, будинок не продав, натомість продовжував нараховувати позивачу відсотки.

28.09.2019за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 2437, про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до виконавчого напису загальна заборгованість за кредитом становить 4 572 369,76 грн, що більше ніж в 10 разів перевищує встановлену судом заборгованість.

Нарахування відсотків після пред`явлення позову про повне задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та невжиття кредитором заходів щодо реалізації предмета іпотеки є безпідставним, та суперечить чинному законодавству. Також, невжиття банком жодних дій щодо реалізації предмета іпотеки серед іншого створює додаткові витрати для споживача, адже зазначений будинок потребує постійного догляду та значних витрат. Вартість будинку через постійний знос постійно зменшується, що в свою чергу призводить до зниження ринкової вартості іпотечного майна та в подальшому може не покрити призначену судом заборгованість, через що споживач понесе додаткові витрати, яких міг уникнути.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідача провести перерахунок заборгованості за кредитним договором із врахуванням внесених платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007.

28 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що позивачем не надано суду доказів які б свідчили про неврахування банком будь-яких платежів, здійснених позичальником в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007. Позивач має в ПАТ КБ «ПриватБанк» окрім кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором, також зобов`язання за іншими кредитними договорами, відповідно може помилятися стосовно власних погашень заборгованості. Останнє погашення процентів та комісії здійснено позивачем 19.11.2009, а пеня сплачена 02.08.2018 на суму 27,50 доларів США, разом з погашенням простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 27,50 доларів США. Кредитний договір між сторонами укладено до 17.09.2027, строк дії договору ще не закінчився. У 2013 році відповідач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом. Банк не реалізує своє право на дострокове виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, а тому має право нараховувати проценти та інші платежі після цього звернення до суду чи наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки не є тотожним стягненням боргу, бо не завжди за рахунок продажу предмету іпотеки кредитор може повністю отримати задоволення (погашення) всіх своїх вимог. Також, нарахування банком відсотків, комісії та неустойки за кредитним договором є лише попередньою фіксацією факту наявності боргу та порушення цивільно-правових зобов`язань, а тому не впливає на права клієнта, а вимога про визнання незаконними дій банка щодо нарахування цих платежів/сум не є ефективним способом захисту та не підлягає задоволенню. Просив суд відмовити позивачу в позові.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.03.2015, та додатковим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.04.2015 у справі № 216/7703/13-ц, змінено рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.10.2014 в частині визначення розміру заборгованості за кредитом № KRK0GK00150977 від 19.09.2007, зменшивши розмір заборгованості з 66 947,11 доларів США до 52 599,52 доларів США, що становить 420 270,16 грн, яка складається з: 26 041,40 доларів США заборгованості за кредитом, 15 692,44 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 2340 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 8463,10 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 31,29 доларів США штрафу (фіксована частина), 3186,47 доларів США (процентна складова).

Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 28.08.2019 № 2437, звернено стягнення на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки№ KRK0GK00150977 від 19.09.2007, передане в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів, у розмірі: заборгованість за кредитом 25 888,56 доларів США, заборгованість за відсотками 35 658,31 доларів США, комісія 5980 доларів США, пеня 106 157,89 доларів США, а всього 173 684,76 доларів США, що за курсом НБУ на 28.05.2019 становить 4 572 369,76 грн. Стягнення здійснено за період з 19.09.2007 по 28.05.2019.

Сторонами укладено кредитний договір № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 строком до 17 вересня 2027 року, тобто станом на теперішній час його дія поширюється на позивача в частині як прав так і обов`язків.

Згідно розрахунку заборгованості наданої відповідачем за клопотанням позивача, судом встановлено, що останнє погашення процентів та комісії було здійснено позивачем 19.11.2009, пені 02.08.2018на суму 27,50 доларів США, разом з погашенням простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 27,50 доларів США. В подальшому позивачем не виконувалися зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено порядок визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Позивачем заявлено вимогу про проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 із врахуванням внесених платежів в рахунок погашення заборгованості, однак судом не встановлено порушень прав позивача зі сторони відповідача в ході виконання вищевказаного договору, натомість письмовими матеріалами справи встановлено порушення зі сторони позивача в частині своєчасності погашення заборгованості за кредитом.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що у порушення статті 81 ЦПК України позивачем не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого ним позову. Без подання позивачем зазначених доказів і їх дослідження у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом пов`язаним з порушенням його прав, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 77, 81, 133, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1049 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг відмовити.

Судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги,буд. 50.

Суддя Ю.В.Онопченко