Провадження № 2-о/127/234/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі Матвеєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи в наявності медичну довідку про смерть № 133 від 27.12.2023, видану «Горностаевской центральной районной больницей, Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Херсонской области», фото місця поховання бабусі, заявник 07.03.2024 звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці, ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 , з метою належного оформлення документів.

Проте, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці, ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з причини відсутності підстав для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі пред`явлених заявником документів.

Отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан».

Встановлення даного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України, і відповідно оформлення спадщини.

Вищевикладене й стало підставою звернення до суду із даною заявою.

Заявник до судового засідання не з`явився, проте в заяві про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України зазначено про розгляд заяви у його відсутність.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним. Про причини неявки суду не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заявник ОСОБА_1 зареєстрований на тимчасово окупованій території у с. Заводівка Каховського району Херсонської області, проте є внутрішньо переміщеною особою з місцем перебування в м. Вінниці, що підтверджується довідкою від 28.06.2022 №509-.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками записані: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до медичної довідки про смерть № 133 від 27.12.2023, виданої «Горностаевской центральной районной больницей, Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Херсонской области», ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Заводівка Каховського району Херсонської області.

В судовому засіданні судом було оглянуто фотознімки з місця захоронення ОСОБА_2 .

07.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) щодо реєстрації смерті ОСОБА_2 . Однак, йому було відмовлено у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з причини відсутності підстав для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі пред`явлених заявником документів.

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, вказана вище медична довідка не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючи хde facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, враховуючи сукупність наданих доказів, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 22.12.2023 встановленим.

Керуючись ст. 293-294, ч. 7 ст. 294, п. 8 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Сукачі Любомльського району Волинської області, у віці 93 роки у с. Заводівка Горностаївського району Херсонської області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Вінницький міський суд Вінницької області.

Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , місцезнаходження: вул. Замостянська, буд. 26А, м. Вінниця, Вінницька область.

Повний текст судового рішення складено 01.04.2024.

Суддя О.О. Жмудь