Номер провадження: 22-ц/813/3253/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2023 року у складі судді Бондар В.Я.,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права іпотекодержателя, визнання недійсним договору, скасування рішення та поновлення записів.

Одночасно з поданням позову ОСОБА_1 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, зокрема, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у позивача є обґрунтовані сумніви в добросовісності ОСОБА_3 , як покупця квартири АДРЕСА_1 , адже дана квартира двічі була предметом іпотеки, а також реєстрація права власності за продавцем ОСОБА_2 була проведена на підставі судових рішень лише за 6 місяців до моменту продажу квартири. ОСОБА_3 не здійснювала огляд квартири та не переконалася у тому, що зможе нею користуватися. На думку позивача, відчуження ОСОБА_2 квартири на користь ОСОБА_3 здійснено навмисно з метою унеможливлення звернення на неї стягнення іпотекодержателем, тобто позивачем. Оскільки в межах даної справи позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання права іпотеки, недійсності договору купівлі-продажу квартири, а також скасування державної реєстрації права власності, достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення є обґрунтоване припущення, що у випадку їх невжиття, утрудненим чи унеможливленим буде поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2023 року та постановити нову ухвалу, якою вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з інформації, що міститься в ДРРПНМ наявна інформація про те, що спірна квартира двічі була предметом іпотеки, а також те, що реєстрація права власності на квартиру за продавцем ОСОБА_2 була проведена на підставі судових рішень лише за 6 місяців до моменту продажу квартири. Позивач наголошує на тому, що покупець ОСОБА_3 не здійснювала огляд квартири перед її придбанням, тобто не встановлювала в якому стані перебуває квартира, що очевидно впливає на її вартість, не встановлювала чи є дана квартира вільною, що очевидно впливає на можливість користування нею своїми правами як власника, тощо. На переконання позивача зазначене свідчить про те, що відчуження ОСОБА_2 квартири на користь ОСОБА_3 здійснено навмисно, з метою унеможливлення звернення на неї стягнення іпотекодержателем, тобто позивачем. Між сторонами дійсно існує спір, який сторони вирішують у судовому порядку, відповідачем дійсно можуть бути вчинені дії, спрямовані на відчуження спірного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що, в свою чергу, утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Однак, судом першої інстанції вказані обставини взагалі не було прийнято до уваги.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце її розгляду повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 з 29.12.2022 зареєстрована за ОСОБА_3 , про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав від 08.11.2023.

Позивач вказує, що його права як іпотекодержателя порушені та просить, зокрема, визнати права іпотекодражателя на квартиру АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що з моменту реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 минуло більше 10 місяців, але позивачем не надано доказів, які б підтверджували намір чи бажання відповідача здійснити відчуження квартири, сам по собі факт перебування квартири у власності відповідача не свідчить про наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 має намір відчужити квартиру.

Проте повністю погодитися з такими висновками неможна.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вбачається зі змісту позову, що предметом позовних вимог є визнання права іпотекодержателя-позивача відносно предмета іпотеки- квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаної квартири від 29.12.2022; скасування рішення про державну реєстрацію та поновлення записів в Державному реєстрі Іпотек відомості про іпотеку щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, між сторонами виник спір щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором від 07.07.2016, укладеним між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та ОСОБА_1 (іпотекодаржатель) в забезпечення виконання грошового зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 на підставі договору позики від 07.07.2016 та наразі вказаний предмет іпотеки відчужений на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу від 29.12.2022.

Отже, невжиття вказаних в заяві заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Наявні обставини свідчать про те, що існувала загроза наступного відчуження спірного майна на час подання заяви, відтак суд, посилаючись на ненадання доказів для забезпечення позову допустив порушення норм процесуального права.

Разом із тим заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки за даними ЄДРСР встановлено, що питання забезпечення позову вирішено Одеським апеляційним судом 07.12.2023 в порядку перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову у цій справі. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацію речових прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна, а саме - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 .

Зважаючи на викладене, ухвала суду підлягає зміні шляхом викладенні мотивувальної частини в редакції цієї постанови, в решті залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 15 листопада 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.03.2024

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

А.П. Заїкін