Справа № 226/283/24

Справа № 226/283/24
Провадження № 2/226/112/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2024 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Мирнограді справу за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належить по частині відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , приєднаний до системи централізованого теплопостачання та обладнаний приладом обліку теплової енергії, який обліковує сумарну витрату теплової енергії на потреби централізованого опалення. Оскільки квартира відповідачів знаходиться в будинку, приєднаному до системи централізованого теплопостачання, вони є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються їм на підставі відкритого особового рахунку, і повинні нести витрати на їх сплату. До вказаних послуг відноситься опалення житлових та нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення, незалежно від наявності опалювальних приладів в таких місцях будинку, які згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (зі змінами та доповненнями), розподіляються між усіма власниками на наймачами приміщень, включаючи приміщення з індивідуальним опаленням, пропорційно до загальних опалювальних площ житлових та нежитлових приміщень. В квартирі відповідачів встановлено індивідуальне опалення, до розрахунку плати за теплову енергію, витрачену на загальнобудникові потреби опалення, застосована площа квартири 52,90 кв.м. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень, здійснюється відповідно до розділу III зазначеної Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об`ємів. Таким чином, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаної площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного обліку (теплолічильників), установлених як у приміщеннях так і за межами.

Послуги за опалення місць загального користування в період з 01.10.2020 до 01.11.2023 відповідачами не сплачувалися, внаслідок чого за ними за вказаний період утворилася заборгованість в сумі 6637,42 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь. Крім цього, в порядку ст. 625 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь інфляційні витрати в сумі 167,98 грн та 3% річних в сумі 54,96 грн за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 759,41 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, а також судові витрати в суму 2457,40 грн по 1228,70 грн з кожного відповідача.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у порядку передбаченому ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, в якому зазначив наступне. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначає Закон України від 22.06.2017 №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Згідно з статтею 10 Закону №2119-VIII у будівлях, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої статті 10 цього Закону. Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергїї/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2119-VII1 передбачає, що до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 відповідно до статті 10 Закону №2119-VIII, пункту 4 частини другої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ №315, яким затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика №315). Методика №315 встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів (пункт 1 Методики). Відповідно до Закону №2119-VIII та Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII), на виконання яких розроблена та затверджена Методика №315, комунальними послугами є, зокрема, послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення. Закон №2189-VIII введений в дію з 01.05.2019, та з цієї дати визнано такими, що втратив чинність Закон України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до Закону №1875-IV мешканці багатоквартирних будинків-споживачі отримають комунальні послуги: з централізованого опалення; з централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). До 01.05.2019 року підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону №1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону №2189-VIII та до вказаних договорів законодавство не передбачає можливості застосування виконавцями послуг Методики №315. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Методики №315, що не заперечується самим позивачем. Ключовим є питання чи передбачено умовами договорів про надання комунальних послуг, укладеним до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (01 травня 2019 року), можливість застосування правил та особливостей, визначених нормативними актами, прийнятими після підписання договорів про надання комунальних послуг споживачем та виконавцем комунальної послуги. Однак нових договорів про надання комунальних послуг товариством із споживачем, відповідачем, укладено не було. Відтак висновки відповідача про неможливість застосування позивачем норм Методики №315 до укладення з нового договору є правомірними. З Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вбачається відсутність обмеження та застереження можливості застосування правил та особливостей, визначених нормативними актами, прийнятими після підписання договорів про надання комунальних послуг споживачем та виконавцем комунальної послуги. Проте останній не містить посилань на Методику №315 та не передбачає оплату за функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Тобто, застосування Методи №315 до Типових договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не є можливою, оскільки дана Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відсутність такого застереження в Типовому договорі не створює передумов для застосування Методики №315, оскільки правовідносини між споживачем та надавачем послуг мають відбуватися в межах передбачених договором. Згідно з положеннями частини першої статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема: 1) давати суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів; 2) перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами належить до предмета доказування у справі. Такий висновок зробив ВС в постанові №750/12850/16-ц. Докази того, що відповідач дійсно користувалась послугами позивача та отримувала ці послуги відсутні в матеріалах справи. Відповідно до ч.1 ст.13 закону «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у ч.1 ст.19 закону №1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає і зазначений у п.5 ч.3 ст.20 закону №1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальний послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплата послуг у повному обсязі. З моменту введення в дію Закону України від 09.11 2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (01.05.2019) до моменту укладення типових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорам, про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (CQViD-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк на тих самих умовах. Відповідно до статті 12 Закону України від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірник договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та елективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону. Зазначеним Законом чітко визначено умови перехідного періоду. При цьому пунктами 4 та 5 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що не пізніш як протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону. Отже, до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, на тих самих умовах. Тарифи на комунальні послуги є однією із істотних умов договорів про надання комунальних послуг. Таким чином, з 01.05.2019 Законом України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» змінено не лише назви комунальних послуг, а й змінено підходи до їх надання, обліку, адміністрування, порядку формування та становлення тарифів. Застосування тарифів на комунальні послуги, передбачених статтею 5 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами), встановлені уповноваженими органами (органами місцевого самоврядування та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) після 01.05.2019, може здійснюватися виключно в умовах переходу на нові договори про надання комунальних послуг. З моменту коли співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, то між виконавцем та споживачем укладається відповідний договір про надання комунальної послуги. На виконання положень Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджено Правила надання послуги в постачання гарячої води та типові договори про надання послуги з постачання гарячої води. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Споживач має право вносити свої пропозиції (доповнення, уточнення) до договору, виготовленого виконавцем послуг на основі Типового договору. Пунктами 2, 10, 11 частини першої статті 7 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що споживач має право: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої І уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі.

В свою чергу, відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини другої статті 8 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний: готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором; без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством; у разі укладення індивідуальних договорів про надання комунальних послуг здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу послуг між співвласниками багатоквартирного будинку у передбаченому законодавством та договором порядку.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 22.06.2017 №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» сферою дії цього Закону є регулювання відносин щодо: комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої оди, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги); розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг; забезпечення споживачів обліковою інформацією.

Отже, до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». І до вказаних договорів не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. Натомість, договори про надання комунальних послуг, що були укладені раніше враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Чинні договори зі споживачами, вищезгадані Правила та Типовий договір, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики №315. Наразі підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Тому застосування Методики №315 спричиняє пряме порушенням вищенаведених нормативно-правових актів та умов діючих договорів зі споживачами. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є теплопостачальним підприємством. Метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Отже, позивач в опалювальний період 2020-2023р. забезпечив постачання теплоносія споживачам житлового будинку АДРЕСА_2 (в т.ч. відповідачам) до вводу в житловий будинок відповідно до норм та стандартів в обсязі відповідно до теплового навантаження будівлі (житлового будинку). Рівень температури теплоносія, яке виробляє позивач, відповідає температурному графіку теплової мережі подавального трубопроводу. Квартира відповідачів обладнана індивідуальним опаленням та знаходиться у багатоквартирному житловому будинку, який в опалювальний період 2020-2023 роки було підключено до мереж централізованого теплопостачання. Житловий будинок опалюється котельнею «мікр Молодіжний», що знаходиться на балансі підприємства позивача на праві господарського відання. Факт отримання відповідачами послуги з постачання теплової енергії в опалювальному періоді підтверджується належними та допустимими доказами, а саме - Актами про підключення житлового будинку до мереж централізованого теплопостачання. Житловий будинок АДРЕСА_2 обладнано приладом обліку теплової енергії, який по теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства (ч.2 п.1 ст.17 вказаного Закону). Порядок нарахувань за надані послуги з постачання теплової енергії також передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 від 09.11.2017р. та Постановою КМУ від 21.08.2019р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Згідно з цими нормативно-правовими актами та з урахуванням Закону №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» розподіл між споживачами обсягів спожитих у будинку комунальної послуг, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати здійснюється на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. №315 (із змінами відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021р. №358 Про внесення змін до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Пунктом 3 Методики зазначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду. Відповідно до п.24 Постанови КМУ 830 від 21.08.2019р. розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі-будинку за відповідний розрахунковий період (надалі за текстом - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподіленого обліку (теплолічильників), установлених як у приміщеннях так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалювальних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від систем (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Втрати теплової енергії на ділянці мережі від мережі розподілу до місця установки опалювальних приладів (зокрема стояків) відноситься до втрат абонента (споживача), що передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд...» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30.03.2001року № 82. Співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відповідно до п. 4 Розділу 1 Методики для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги. Тобто, для розподілу обсягів спожитої у будинку послуги з постачання теплової енергії використовується виключно обсяг теплової енергії, який було подано на будинок (відповідно до показань вузла комерційного обліку теплової енергії). Вузол комерційного обліку враховує всю теплову енергію, витрачену на будівлю. Обсяг спожитої теплової енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення, через яке прокладені транзитні трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення розраховуються у відповідності до формули (3) Методики. Цю норму Методики Позивач НЕ застосовує, оскільки всі споживачі ОКП «ДТКЕ», в квартирах яких встановлено індивідуальне опалення, мають заізольовані транзитні мережі опалення (стояки). Обсяг теплової енергії, витрачений на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових мереж опалення (загальнобудинкові потреби опалення) повинні сплачуватися всіма співвласниками багатоквартирних будинків не залежно від наявності вузла комерційного обліку теплової енергії та незалежно від наявності опалювальних приладів в таких місцях будинку. Позивач забезпечує постачання теплової енергії централізовано до вводу в житловий будинок. Межею розподілу балансової належності та відповідальності є зовнішня стіна будинку та місцем передачі послуги є прилад обліку теплової енергії, встановленого у житловому будинку. Житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» м.Мирноград. Управителем житлового будинку визначено ОСББ «Уют», який відповідно до статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» забезпечує належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до вимог та правил. Законодавець передбачив чіткий алгоритм дій споживачів для фіксування фактів ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг. Відповідачі та інші мешканці житлового будинку АДРЕСА_2 не зверталися до підприємства позивача щодо ненадання, надання не в повному обсязі або надання неналежної якості послуги з постачання теплової енергії.

Крім того, у відзиві на позов відповідач, вказує на неправомірне застосування Методики 315 (із змінами) та нарахованих платежів за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення. Під час розгляду даної справи відповідачами частково сплачена заборгованість за теплову енергію та заборгованість за абонентське обслуговування, що вказує на визнання відповідачами нарахованих платежів, а саме: станом на 15.05.2024року заборгованість відповідачів за теплову енергію складає 5983,21 грн (замість заявленої 6637,42грн), заборгованість за абонентське обслуговування складає 328,07грн (замість заявленої 759,41 грн). Частково сплативши заборгованість, відповідачі своїми діями фактично визнають правомірність нарахувань за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення та плату за абонентське обслуговування. Відповідно до п.38 Постанови КМУ від 21.08.2019р. № 830 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач НЕ звільняється від оплати послуги за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (на іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги в частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Отже, здійснюючи нарахування за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на забезпечення загально будинкових потреб опалення будинку, позивач не робить жодних додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та всередині будівлі була витрачена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку. В результаті функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за рахунок тепловиділень від ізольованих розподільчих трубопроводів, які розташовані в будівлі, створюються сприятливі умови для нормальної роботи інших інженерних комунікацій будівлі, зокрема, мереж водопостачання та водовідведення, електричних та газорозподільних мереж. Відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Аналізуючи вищевказане, зазначається, що вказані правовідносини між сторонами виникли з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з постачання теплової енергії і типовими договорами про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року №315 (із змінами відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021р. №358 Про внесення змін до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. За нормами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач ОСОБА_1 намагається створити хибний висновок, що договірні відносини з позивачем (виконавцем комунальної послуги) взагалі не врегульовані. Проте, подібний висновок відповідача не відповідає ані положенням законодавства (чинним на момент існування тих чи інших правовідносин), ані фактичним обставинам. Частина 7 ст.26 Закону № 1875 передбачала, що договір на надання послуг з централізованого опалення, що укладається виконавцем зі споживачем-фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Стаття 634 Цивільного кодексу України передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач, дотримавшись положень чинного на той час законодавства, розмістив текст типового договору приєднання про надання послуги централізованого опалення на своєму офіційному сайті. Позивач, скористався своїм правом, наданим ч.4 ст.13 Закону №2189, та у вересні 2020 року надав власникам всіх житлових та нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2 проекти типового договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, згідно до форми, яка затверджена відповідною Постановою №830. Ці договори діяли до внесення змін у Закон № 2189 Законом №1060, який запровадив публічні договори приєднання. Закон №1060 набрав чинності 01.05.2020 року (тобто, починаючи з опалювального періоду 2020-2021рр). Нова редакція Закону №2189 передбачає, що якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. 04.10.2021 року Позивач опублікував на своєму офіційному веб-сайті www.kpdtke.com.ua (в розділі «Публічні договори») текст публічного договору приєднання на послугу з постачання теплової енергії. В цьому ж розділі Позивач розмістив інформацію про вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію втому числі розмір тарифу, розмір плати за абонентське обслуговування, заяву приєднання, тощо. Отже, з 03.11.2021 року між позивачем та відповідачами укладено та діє типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Закону №2189), як і відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Отже, з відповідачами фактично укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання тепловою енергією, що є публічним договором приєднання. Пунктом 33 Постанови КМУ № 830 від 21.08.2019 року (із змінами) зазначено, що у разі, коли співвласники багатоквартирного будинку самостійно не обрали однієї з моделей договірних відносин, визначених частиною першою статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та/або не дійшли згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, плата виконавцю за індивідуальним договором складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Таким чином, плата за абонентське обслуговування (граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України) входить до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Тобто, співвласники усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Доводи ОСОБА_1 щодо неправомірного нарахування за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. У відзиві на позов ОСОБА_1 вказує на те, що надання позивачем відповідної послуги та отримання їх відповідачами належить до предмету доказування. Позивачем надано детальний розрахунок заборгованості за теплову енергію за спірний період, розрахунок заборгованості за абонентське обслуговування, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму прострочених платежів, що виникли до 24.02.2022 року. Таким чином, заперечення ОСОБА_1 , викладені у відповіді на відзив, не спростовують встановленого законом обов`язку відповідачів здійснювати оплату за постачання теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення. Станом на 15.05.2024 року заборгованість відповідачів за теплову енергію складає 5983.21грн. (замість заявленої 6637,42 грн), заборгованість за абонентське обслуговування складає 328,07грн. (замість заявленої 759,41 грн). Отже, частково сплативши заборгованість, відповідачі своїми діями фактично визнають правомірність нарахувань за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення та плату за абонентське обслуговування в тому числі поточні нарахування та нарахування минулих років. Крім того, ОСОБА_1 до відзиву на позов долучає платіжні квитанції та просить суд прийняти до уваги під час вирішення спору. В платіжних квитанціях не вказано період, за який сплачено платежі, та відповідачем здійснено оплата за реквізитами поточного рахунку (для оплати поточних нарахувань), тому позивач зараховує оплати відповідача за поточний опалювальний період 2023-2024 роки. Надлишково сплачені грошові суми в розмірі 654,21 грн за теплову енергію та 431,34 грн за абонентське обслуговування, позивач зараховує на оплату заборгованості минулих років в тому числі за позовом за період з 01.10.2020 по 01.11.2023 роки. Для оплати заборгованості по судовим рішенням та по справам, які перебувають в судовому провадженні, на підприємстві відкрито інший рахунок, який вказано у позові, а саме: рахунок IBAN: НОМЕР_1 , банк - ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ»/. Отже, висновки ОСОБА_1 про неврегульованість договірних відносин та неправомірне застосування Методики 315 до проведених нарахувань за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення за період від 01.10.2020 року до 01.11.2023 року є безпідставними та такими, що прямо суперечать положенням законодавства і є виключно намаганням відповідачів уникнути зобов`язань, покладених на них законодавством України. Враховуючи викладене просить суд дати належну оцінку доказам по даній справі та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_1 подано до суду клопотання про закриття провадження по справі, оскільки, як зазначено в клопотанні, він вважає, що відсутній предмет спору. Також просить покласти судові витрати на позивача, оскільки позов не визнається, а договірні відносини відсутні.

Судом відмовлено в задоволенні цього клопотання, оскільки між сторонами існує предмет спору, а саме нарахування позивачем відповідачам заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, та заборгованості за абонентське обслуговування. Крім цього відповідачем ОСОБА_1 не зазначено будь-яких інших причин в обґрунтування клопотання для закриття провадження по справі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

06.02.2024 року ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 09.45 год 06.03.2024 року, відповідачам запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по частині квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 52,90 кв.м, житловою площею 35,4 кв.м, в якій вони зареєстровані з 19.02.1980 року, на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с.9, 10, 15, 62, 63).

У період з жовтня 2020 року по листопад 2023 року будинку за адресою: АДРЕСА_2 , надавалась послуга теплової енергії, плата за користування якою відповідачами не вносилась, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 6637,42 грн. (а.с. 16).

Згідно розрахунку заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за теплову енергію витрачену на загальнобудинкові потреби опалення в сумі 6637,42 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, інфляційні витрати в сумі 167,98 грн та 3% річних в сумі 54,96 грн за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 759,41 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023 року (а.с.15, 16, 17-24, 25).

28.08.2023 за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» Димитровським міським судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів вказаної заборгованості. Ухвалою суду від 11.09.2023 судовий наказ за заявою відповідачів було скасовано (а.с.12).

Згідно Акту від 28.10.2002 року, квартира АДРЕСА_3 , від`єднана від стояків центрального опалення, стояки ізольовані (а.с.13).

Згідно Акту від 05.10.2004 року, в квартирі АДРЕСА_3 , встановлено альтернативне опалення (а.с. 14).

Згідно Актів про підключення (відключення) об`єкту до системи централізованого опалення (початок (закінчення) опалюваного сезону) в період з 29.10.2019 до 07.11.2022 щороку на початку опалювального періоду проводилося підключення об`єкту централізованої системи опалення за адресою: АДРЕСА_2 , та наприкінці опалювального періоду проводилося відключення вказаного об`єкту централізованої системи опалення (а.с.26-28).

Згідно Актів зняття показань вузла обліку теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 , щомісяця, а саме 30.11.2020, 30.12.2020, 31.12.2020, 29.01.2021, 31.01.2021, 26.02.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 12.04.2021, 31.10.2021, 30.11.2021, 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022, 01.04.2022, 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 01.04.2023 були зняті показання вузла обліку теплової енергії (а.с.29-48).

Згідно інформації про житловий фонд, який знаходиться на балансі ККП-4, п`ятиповерховий будинок АДРЕСА_2 введено в експлуатацію 1978 року, площа квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 , становить 52,90 м2 (а.с.93-94).

Згідно наказу Управління житлово-комунального господарства №21 від 16.03.2000 року «Про прийняття об`єктів тепло-, водопостачання м.Димитрове на баланс ДОКП «Донецьктеплокомуненерго» та ДОКП «Донецькоблводоканал», на баланс ДОКП «Донецьктеплокомуненерго» прийнято на баланс об`єкт теплопостачання, а саме котельню МР «Молодіжний» (а.с.97).

Згідно інформаційної довідки ОКП «Донецьктеплокомуненерго» від 09.04.2024 року за вих.№261/05, квартира АДРЕСА_3 , який підключено до мереж централізованого теплопостачання та опалюється котельнею мікрорайону «Молодіжний». Котельня з тепловими мережами прийнята на баланс Обласного комунального підприємства «Донецьктелокомуненерго» на підставі рішення Донецької обласної ради №23/11-246 від 29.02.2000р «О передаче объектов теплоснабжения г. Димитрова в совместную собственность территориальных громад». Для експлуатації котельні та забезпечення господарської діяльності підприємству передана інформація по житловим будинкам, підключених до мереж централізованого теплопостачання що опалюються котельнею мікр. Молодіжний.

Станом на 01.07.2000 року загальна площа будинку №28 мікр. Молодіжний складала 4249,70 м.кв. Після приймання документації та під час експлуатації прийнятих об`єктів по особовим рахункам споживачів вносилися зміни на підставі наданих споживачами технічних паспортів по квартирам (зміна власника, переобладнання квартир, встановлення індивідуального/ автономного опалення в квартирах, переведення житлової площі у нежитлову тощо). Станом на 01.10.2020 року по буднику АДРЕСА_2 , загальна площа будинку складає 4217,75 м.кв, опалювальна площа будинку складає 3424,45 м.кв, площа квартир з індивідуальним опаленням складає 793,30 м.кв. Житловий будинок обладнано приладом обліку теплової енергії, який прийнято на абонентський облік в якості комерційного. Для проведення нарахувань за послугу з постачання теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення по особовому рахунку № НОМЕР_2 , що відповідає вищевказаній квартирі, застосовуються вказана інформація.

За період з 01.10.2020р. до 01.11.2023р. по особовому рахунку НОМЕР_2 нарахування плати за теплову енергію, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, проведено відповідно до Закону України №2189 від 09.11.2017р «Про житлово-комунальні послуги», Закону України від 22.06.2017р. №2119 «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», а також відповідно до «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих послуг у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018р. №315 (із змінами відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021р. №358 Про внесення змін до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг). Нарахування плати за теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_2 проведено згідно з цими нормативно-правовими актами та згідно з показаннями приладу обліку теплової енергії та пропорційно опалювальної /відключеної площі квартири виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої теплової енергії, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства (а.с.96).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.02.2024 ОСОБА_1 сплачено 147,14 грн за абонентське обслуговування за січень 2024 року (а.с.67).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.02.2024 ОСОБА_1 сплачено 1112,31 грн оплату за тепло за січень 2024 року (а.с.67-зворотня сторона)

Згідно платіжної інструкції 0.0.1 від 08.04.2024 ОСОБА_1 сплачено 356,14 грн за абонентське обслуговування за березень 2024 року (а.с.89).

Згідно платіжної інструкції 0.0.1 від 08.04.2024 ОСОБА_1 сплачено 1476,13 грн оплату за тепло за березень 2024 року (а.с.90).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 03.05.2024 ОСОБА_1 сплачено 1000,00 грн оплату за тепло за квітень 2024 року (а.с.108).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 03.05.2024 ОСОБА_1 сплачено 328,07 грн за абонентське обслуговування за квітень 2024 року (а.с.108-зворотня сторона).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.04.2024 ОСОБА_1 сплачено 1476,13 грн оплату за тепло за березень 2024 року (а.с.109).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.04.2024 ОСОБА_1 сплачено 356,14 грн за абонентське обслуговування за березень 2024 року (а.с.109-зворотня сторона).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 18.03.2024 ОСОБА_1 сплачено 486,09 грн оплату за тепло за лютий 2024 року (а.с.110).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 18.03.2024 ОСОБА_1 сплачено 140,00 грн за розподіл природного газу за період оплати 29.02.2024 року (а.с.110-зворотня сторона).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.02.2024 ОСОБА_1 сплачено 147,14 грн за абонентське обслуговування за січень 2024 року (а.с.111).

Згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 08.02.2024 ОСОБА_1 сплачено 1112,31 грн оплату за тепло за січень 2024 року (а.с.111-зворотня сторона).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Відповідно до п. 12 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Частиною першою ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води (діяли на момент відключення квартири від центрального опалення) передбачено, що споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі Методика розподілу).

25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Позивач зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_2 , в якому мешкають відповідачі, обладнано приладом обліку теплової енергії. В квартирі відповідачів встановлено індивідуальне опалення, до розрахунку плати за теплову енергію, витрачену на загальнобудникові потреби опалення, застосована площа квартири 52,90 м.кв.

Факт оснащення будинку, в якому розташовується квартира відповідачів, приладом обліку теплової енергії, який знаходиться у справному стані і обліковує всю теплову енергію, витрачену на будівлю, відповідачами не заперечується.

Постачання теплової енергії позивачем забезпечується до вводу в житловий будинок, який знаходиться на балансі Комунального підприємства «Служба єдиного замовника», а забезпечення належного утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, зокрема, і забезпечення належного функціонування інженерних мереж для опалення місць загального користування, забезпечення приладами опалення внутрішньобудинкової системи опалення належить до компетенції відповідного управителя будинку, яким є ОСББ «Уют».

Доказів щодо не підтримання внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку в робочому стані або недотримання нормативної температури повітря місць загального користування та допоміжних приміщень, суду не надано.

Завдяки функціонуванню внутрішньобудинкової системи опалення за рахунок тепловиділень від ізольованих розподільчих трубопроводів, що розташовані в будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи інших інженерних комунікацій, системи водопроводу та каналізації всього будинку з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур.

Позивачем правомірно нараховано відповідачам вартість теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.543 ЦК України, в разі солідарного обов`язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення.

Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами».

Під час розгляду даної справи відповідачами частково сплачена заборгованість за теплову енергію та заборгованість за абонентське обслуговування, на підтвердження чого надані суду копії платіжних інструкцій. Позивачем зараховано оплати відповідачів за поточний опалювальний період 2023-2024 роки. Надлишково сплачені грошові суми в розмірі 654,21 грн за теплову енергію та 431,34 грн за абонентське обслуговування позивачем зараховано на оплату заборгованості минулих років, в тому числі за позовом за період з 01.10.2020 до 01.11.2023.

Згідно наданої позивачем у відповіді на відзив інформації станом на 15.05.2024 заборгованість відповідачів за теплову енергію складає 5983,21 грн (замість заявленої у позові 6637,42 грн), заборгованість за абонентське обслуговування складає 328,07 грн (замість заявленої у позові 759,41 грн).

Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, в сумі 5983,21 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, інфляційні витрати в сумі 167,98 грн та 3% річних в сумі 54,96 грн за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 328,07 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023 року.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 35 грн., разом 2457,40 грн., по 1228,70 грн. з кожного відповідача. При цьому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у повному обсязі, оскільки відповідачі частково оплатили позивачу заборгованість за теплову енергію та за абонентське обслуговування вже після подання позивачем до них даного позову.

На підставі ст.ст. 382, 525, 543, 625, 634 ЦК України, Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, Правил надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 288, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», місцезнаходження: 84206, м.Дружківка Донецької області, вул.Космонавтів, буд.39, , до ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , про стягнення заборгованості за теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення, за період з 01.10.2020 року до 01.11.2023 року в сумі 5983 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн 21 коп., інфляційні витрати в сумі 167 (сто шістдесят сім) грн 98 коп. та 3% річних в сумі 54 (п`ятдесят чотири) грн 96 коп. за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 328 (триста двадцять вісім) грн 07 коп. за період з 01.10.2020 до 01.11.2023.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судові витрати в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судові витрати в сумі 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) грн 70 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.06.2024 року.

Суддя О.А. Рибкін