КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7274/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Юрій Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05 жовтня 2021 року (а.с. 185-193, т. 1), мотивував тим, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 34737, яким було зобов`язано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошові кошти у розмірі 101 345,80 грн, які складаються із заборгованості за кредитним договором № 610651552 від 03 лютого 2012 року.

ОСОБА_1 зазначав, що при вчиненні нотаріальної дії не дотримано положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком документів, на підставі яких стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, заборгованість не є безспірною, оскільки не визнається позивачем, кредитором пропущений строк права вимоги.

Так, на підставі оскаржуваного виконавчого напису 26 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. було відкрито виконавче провадження №65272395 та 17 травня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 відсотків від таких доходів.

В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року в даній справі забезпечено позов та зупинено стягнення в межах виконавчого провадження, а 20 липня 2021 року приватним виконавцем Мельником Ю.А. винесено постанову про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65272395.

Разом з тим, до зупинення виконавчих дій роботодавцем позивача було здійснено відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 у загальному розмірі 10543,74 грн, яка підлягає поверненню.

Враховуючи вказане, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 34737 від 23 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно набуті грошові кошти у порядку ст. 1212 ЦК України у розмірі 8 887,34 грн, стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. основну винагороду у розмірі 1 656,40 грн, а також стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 23 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 34737 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором № 610651552 від 03 лютого 2012 року за період з 16 січня 2019 року по 03 березня 2021 року в загальній сумі 101 345,80 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8 887,34 грн.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати: зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У грудні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - Сюренко М.О. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в даній справі та вказував, що позивач з метою захисту своїх законних прав та інтересів отримував правову допомогу.

Так, в якості витрат на правову допомогу ОСОБА_1 сплатив суму у розмірі 15 000 грн, що підтверджується відповідними доказами.

За таких обставин, в порядку ст. ст. 137,141 ЦПК України, адвокат Сюренко М.О. просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено та стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

В подальшому, у березні 2023 року відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року, у якій вказував, що товариство не було належним чином повідомлене про день та час розгляду справи, а також на те, що на момент стягнення з позивача грошових коштів, всі дії по виконанню виконавчого напису були правомірні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 квітня 2023 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням та із додатковим рішенням, ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції помилково прийняв додаткове судове рішення, оскільки до винесення заочного рішення витрати на правничу допомогу заявлені не були й представником позивача не надано сторонам підтверджуючі документи на підтвердження витрат, понесених на правову допомогу.

Крім того, вказує, що відповідач не отримував заяву про ухвалення додаткового судового рішення, а відтак не міг надати свої заперечення.

Також посилається на те, що додаткове рішення ухвалене через 10 місяців після ухвалення основного рішення, що є порушенням статті 246 ЦПК України.

Однак, навіть розглядаючи заяву про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини та залишив без задоволення заяву про перегляд заочного рішення.

Так, в апеляційній скарзі товариство вказує, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, а якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, та при цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Наголошує, що визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, кредитний договір між сторонами є чинним, договірний характер правовідносин між сторонами виключав можливість застосування судом положень статті 1212 ЦК України та стягнення з товариства грошових коштів у сумі 8 887,34 грн.

Крім того, позивачем не надано розрахунку сум коштів, що стягнуті з нього та які з них були перераховані стягувачу, які є витратами виконавчого провадження, а які винагородою приватного виконавця, не надано документів від приватного виконавця щодо стягнення грошових коштів взагалі. Тому сума повернутих грошових коштів не підтверджена жодними доказами та не підтверджена стягнута фактично сума саме на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Апелянт наголошує, що на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості із ОСОБА_1 в ході здійснення виконавчого провадження надійшли кошти в сумі 4 175,61 грн, а не 8 887,34 грн, як вказано у позові та як стягнуто з товариства за рішенням суду.

Товариство зазначає про те, що розмір стягнутих витрат на правничу допомогу є завищеним, оскільки дана справа не є складною, а заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію їх реальності в зв`язку з відсутністю факту їх дійсності та необхідності, а також і те, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності. Позивачем не надано доказів понесення таких витрат та оплати правничих послуг.

Враховуючи вищезазначене, апелянт ТОВ «Вердикт Капітал» просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення від 01 вересня 2022 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

22 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Лукашенка Ю.І., який вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до цитування окремих норм чинного законодавства, проте не вказано в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість заочного рішення.

Так, представник позивача посилається на те, що в позові наведено детальне обґрунтування протиправності виконавчого напису та доводами апеляційної скарги їх не спростовано.

Разом з тим, підставою вчинення виконавчого напису є заява-анкета про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 03 лютого 2012 року, яка не містить основних умов та домовленості сторін про сплату відсотків, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання, тож посилання апелянта на стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними, а стягнуті грошові кошти мають бути повернуті боржнику на підставі статті 1212 ЦК України.

Вважає, що доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем розрахунку сум, які були перераховані стягувачу відносно того, які є витратами виконавчого провадження, а які винагородою приватного виконавця, спростовуються заявою про збільшення позовних вимог, у якій наведено детально обґрунтований розрахунок сум, що підлягають стягненню саме з ТОВ «Вердикт Капітал». Спростування наданого позивачем розрахунку покладається на сторону, яка його не визнає.

У позові представник позивача зробив заяву про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть подані докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу й після ухвалення заочного рішення звернувся до суду із відповідною заявою та доказами понесених витрат.

Разом з тим, до вказаної заяви долучено докази направлення її копій всім учасникам справи, а факт, обсяг та вартість наданої правової допомоги позивачу підтверджено договором про надання правової допомоги, додатковою угодою, ордерами, а також звітом до договору з детальним описом виконаних робіт, копії яких містяться в матеріалах справи.

Також вказує, що договором між сторонами погоджено розмір гонорару й відповідно до висновку Верховного Суду, який міститься у постанові від 09 квітня 2019 року у справі №826/2689/15 чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони доводити обґрунтованість ринкової вартості послуг, тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.

Стосовно порушення строку розгляду справи про ухвалення додаткового рішення, апелянт не наводить мотивів яким саме чином тривалим розглядом порушено його право чи призвело до ухвалення неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене у відзиві, представник позивача Лукашенко Ю.І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін.

При апеляційному розгляді справи позивач у справі ОСОБА_1 та його представник Лукашенко Ю.І. заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі на рішення та додаткове рішення суду, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Представник апелянта у справі ТОВ «Вердикт Капітал» до суду апеляційної інстанції на розгляд вказаної справи не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 130 135 т.2 ), а також відомостями, що містяться в системі «Електронний суд», де ТОВ «Вердикт Капітал» має відповідний електронний кабінет та отримає повідомлення по даній справі.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність представника ТОВ «Вердикт Капітал».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника Лукашенка Ю.І. , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 34737 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 610651552 від 03 лютого 2012 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1 від 21 червня 2016 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», правонаступником усіх прав і обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення права вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Як вбачається з виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 03 березня 2021 року.

Сума заборгованості складає 100 695,80 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 34 610,82 грн, строкова заборгованість за комісією становить 3 585,11 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 39 417,01 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 23 082,86 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача в розмірі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 101 345,80 грн.

Також судом встановлено, що 26 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65272395 з примусового виконання виконавчого напису №34737 від 23 березня 2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми у розмірі 101 345, 80 грн.

Із довідки № И виданої 11 серпня 2021 року ТОВ «ОБЕРБЕТОН-ІНВЕСТ» позивачу, до моменту зупинення виконавчих дій, на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 17 травня 2021 року по виконавчому провадженню № 65272395 було здійснено відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 543,74 гривень.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що із наданих позивачем доказів вбачається, що 01 лютого 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування. При цьому, жодної інформації щодо умов надання банком або повернення кредитних коштів, в тому числі і строків повернення ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься.

В тексті виконавчого напису зазначено, що строк за кредитним договором настав. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 січня 2019 року по 03 березня 2021 року. Жодних доказів, які б свідчили про правомірність вказаного розрахунку до суду не надано.

Крім того, задовольняючи позов в цій часині суд першої інстанції погодився з доводами представника позивача щодо порушення при вчиненні виконавчого напису положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально і такі обставини не спростовано відповідачем, тому наявні підстави вважати, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині стягнення безпідставно набутих коштів з ТОВ «Вердикт Капітал» суд виснував, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною 23 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 34737 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Стягуючи із відповідача грошові кошти в розмірі 8 887,34 грн суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що 26 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65272395 з примусового виконання виконавчого напису №34737 від 23 березня 2021 року про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми у розмірі 101 345, 80 грн.

Довідкою № И від 11 серпня 2021 року, виданою ТОВ «ОБЕРБЕТОН-ІНВЕСТ» підтверджується, що до моменту зупинення виконавчих дій, на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату від 17 травня 2021 року по виконавчому провадженню № 65272395 було здійснено відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 у загальному розмірі 10 543,74 гривень, з яких 1 656,40 грн представник позивача просить стягнути з приватного виконавця, якого залучено до участі в справі в якості третьої особи, тому суд дійшов висновку, що різницю між відрахованими роботодавцем ОСОБА_1 із заробітної плати коштами та утриманим виконавцем виконавчими витратами необхідно стягнути із відповідача у справі - ТОВ «Вердикт Капітал»

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 липня 2021 року було відкрито провадження у вказаній справі та призначено її розгляд на 06 жовтня 2021 року на 08 год. 15 хв.

Згідно до довідки, складеної секретарем судового засідання від 06 жовтня 2021 року судовий розгляд вказаної справи не був проведений у зв`язку з неявкою учасників ( а.с. 203 т.1).

Згідно довідки, складеної секретарем судового засідання від 26 листопада 2021 року, судовий розгляд вказаної справи не був проведений у зв`язку з неявкою учасників ( а.с. 204 т.1). Цього ж дня судом було ухвалено рішення.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів направлення ТОВ «Вердикт Капітал» процесуальних документів та судових повісток на розгляд вказаної справи.

13 березня 2023 року представник ТОВ «Вердикт капітал» звернувся до Шевченківського районного суду міста Києві із заявою про перегляд заочного рішення від 26 листопада 2021 року, яка мотивована тим, що ТОВ не було повідомлене про надходження до суду вказаного позову, не отримувало від суду копії процесуальних документів (ухвали про відкриття провадження у справі), копії позовної заяви та доданих до неї додатки, не отримувало судових повісток у справі у зв`язку з чим було позбавлено можливості подавати свої докази та заперечення (а.с. 28 т.2) та просило переглянути заочне рішення.

Суд своєю ухвалою від 23 квітня 2023 року залишив подану ТОВ «Вердикт Капітал» заяву без задоволення, мотивувавши її тим, що відповідач повідомлявся про розгляд справи на електронну адресу, при цьому не зазначив дату такого повідомлення та аркуш справи, де знаходиться дане повідомлення до ухвалення - 26 листопада 2021 року рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Вердикт Капітал» посилається також і на те, що судом неправомірно було відхилено його аргументи про не повідомлення судом їх, як відповідача, про розгляд справи.

Перевіряючи вказані доводи апелянта на відповідність вимогам процесуального законодавства, колегія суддів виходить із наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції відкривши провадження у даній справі та призначивши судове засідання на 06 жовтня а потім 26 листопада 2021 року належним чином відповідача не повідомив, процесуальні документи йому не направив та ухвалив рішення у його відсутність, позбавивши його права подавати свої заперечення та надавати відповідні докази, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухвалення нового судового рішення по суті спору.

Відповідно до п 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

За положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Крім того, за своїм змістом ч.2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовують свою заяву можуть бути наслідком як повного, так і часткового визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного Цивільного суду в складі Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 та від 30 жовтня 2019 року у справі справа № 686/5252/17.

Так, за приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів У країни.

Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Разом із вище викладеним, апеляційний суд при вирішення вказаної справи враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Із матеріалів справи та пояснень позивача, його представника при апеляційному розгляді встановлено, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., видано 23 березня 2021 року виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт капітал» 101345,80 грн заборгованості за кредитним договором №610651552 від 03 лютого 2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа банк» правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» без відповідного надання документів щодо безспірності суми заборгованості, а також вчинення даного виконавчого напису на підставі договору, який не є нотаріально посвідченим, тому колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання вказаного напису таким, що не підлягає виконанню.

Частково обґрунтованими та законними на думку колегії суддів є вимоги позивача у справі про необхідність стягнення із відповідача у справі - ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів, які були стягнуті із ОСОБА_1 в порядку примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

Разом із тим, визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача суд апеляційної інстанції враховує, що згідно довідки № И від 11 серпня 2021 року, виданої ТОВ «ОБЕРБЕТОН-ІНВЕСТ», із заробітної плати ОСОБА_1 утримано 10543,74 грн на виконання постанови приватного виконавця, однак доказів, що вся ця сума чи 8 887,34 грн, які позивач просив стягнути із ТОВ були перераховані відповідачу матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи, а саме заяви про перегляд заочного рішення суду, вбачається, що відповідачем у справі не заперечується факт перерахування приватним виконавцем в порядку виконання виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором № 610651552 на рахунок ТОВ «Вердикт капітал» грошових коштів в розмірі 4175,61 грн. ( а.с. 38 т.2). В інші частині позов ОСОБА_1 відповідачем не визнавався та підлягав доведенню в загальному порядку.

Зокрема, позивач у справі будучи боржником за виконавчим написом нотаріуса, мав можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження №665038390, що перебуває у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельника Ю.А. та з`ясувати долю утриманих роботодавцем грошових коштів в розмірі 10 543,74 грн, перерахованих виконавцю та відповідно надати суду такі докази, однак вказаних дій не вчинив, а тому колегія суддів вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню лише частково, в межах суми 4157,61 грн, визнаних відповідачем, а в решті вимоги щодо стягнення коштів задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Не обґрунтованими на думку колегія суддів є також вимога про стягнення із приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А. 1656,40 грн, оскільки останній не визначався позивачем як відповідач у справі, а стягнення із третьої особи коштів чинним ЦПК України не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду та додаткового рішення суду у вказаній справі та ухвалення нового рішення суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при розгляді вказаної справи в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Сюренко Максим Олександрович, що підтверджується ордером №1106023 від 20 травня 2021 року ( а.с. 151 т.1).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 29-04/2021 від 29.04.2021 року; додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 29-04/2021 від 29.04.2021 року, яким визначено розмір гонорару у розмірі 15 000,00 грн.; звіт про надання правової допомоги по договору про надання правової допомоги № 29-04/2021 від 29.04.2021 року з детальним розписом наданих послуг.

Відповідач подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та вказав, що вважає таку суму витрат неспівмірною із складністю цивільної справи, завищеною, зважаючи на складність справи, витраченого часу адвокатом та неспіврозмірною у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З урахуванням викладених обставин та враховуючи, що дана категорія справ не є складеною, судових засідань по розгляду вказаної справи не було проведено в суді першої інстанції (довідки від 06 жовтня 20231 року та від 26 листопада 2021 року), а наданні правничі послуги не потребували значних витрат часу, тому апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про стягнення правничої допомоги у розмірі 4 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка у справі, звертаючись до суду, сплатила судовий збір у розмірі 1816 грн. 00 коп., а також збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. 00 коп, тому вказані кошти підлягають стягненню із відповідача у справі, оскільки безпосередньо пов`язані із вирішенням вказаного спору.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 367, 374, 375, 381, 382, 432 ЦПК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною 23.03.2021, зареєстрований в реєстрі за № 34737 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором № 610651552 від 03 лютого 2012 року за період з 16 січня 2019 року по 03 березня 2021 року в загальній сумі 101 345,80 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4157,61 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5 Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн. 00 коп., за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. 00 коп, а також 4000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв