Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 297/1420/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.01.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі представника позивача Литвин С.Й., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Киряк Клари Миколаївни про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Литвин С.Й., в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Киряк К.М. про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.04.2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого померлого батька ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про про смерть серія НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 являється донькою ОСОБА_3 надається копія свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 та копія Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про існування спадщини ОСОБА_2 не знала до 17 квітня 2023 року, коли її було повідомлено про існування такої спадщини сусідами, а саме квартири, оскільки на таку квартиру знайшлися покупці.

З 12.03.2020 року на території України виявили небезпечне захорювання COVID-19 у зв`язку із чим майже вся країна сиділа на карантині і майже всі на той період часу не працювали. Дана пандемія тривала досить довгий період часу.

Згодом, 24.02.2022 року почалася повномаштабна війна на території України, у зв`язку із чим позивачка знову виїхала закордон для збереження свого життя.

Як зазначалося вище позивачка дізналася про існування спадщини 17 квітня 2023 року і 21 квітня 2023 року звернулася до приватного нотаріуса Кирияк К.М.

24.04.2023 року приватний нотаріус Кирияк К.М. надала письмову відповідь на усне звернення ОСОБА_2 про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 .

В даній відповіді зазначено, що оскільки заяву про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в нотаріальну контору в установлений законом строк не подали та на момент його смерті зареєстровані за адресою померлого не були, пропустили строк для прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, необхідно звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідачем подано письмові заперечення, доводи якого зводяться до наступного.

У позовній заяві позивач зазначила відповідачем приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. з тих підстав, що саме до неї зверталася 21 квітня 2023 року про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого померлого батька ОСОБА_3 , та отримавши відповідне роз`яснення положень ст.1269 та ст.1272 Цивільного Кодексу України, ОСОБА_2 звернулася з позовом до суду про поновлення пропущеного нею шестимісячного строку, вважаючи причини поважними.

Тобто, позивач скористалася наданим роз`ясненням, звернулася з позовом до суду, в компетенції якого є вирішення питання про надання особі, додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, згідно з ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України.

Оскільки позивачем помилково залучено нотаріуса до участі у справі саме у якості відповідача, вона звернулася до суду з відповідним клопотанням про вжиття судом заходів у спосіб та в порядку, який передбачено чинним цивільно- процесуальним законодавством, про заміну відповідача належним.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (відповідні сільські, селищні, міські ради).

Позивач посилається на пункт 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" в частині того, що «у випадку коли особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Однак при цьому позивач не прийняв до уваги припис цього ж пункту 24 про те що у такій справі за відсутності інших спадкоємців, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В оприлюднених Правових позиціях Верховного Суду у справах про спадкування міститься посилання на Постанову Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19) (Належний відповідач у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ),в якій зазначено:

«Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.»

Отже, звернення з позовом до неналежного відповідача та незаміна його належним неодмінно веде до відмови у позові судом, про що також свідчить судова практика, зокрема постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018р. у справі №523/9076/16-ц, в якій наголошено, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог виключно щодо належного відповідача.

Оскільки позивач в особі свого представника не скористався правом на залучення належного відповідача до участі у справі в порядку, який передбачає стаття 51 ЦПК України, то за результатом розгляду цієї справи у нинішньому складі учасників, у позові належить відмовити.

Відсутність обставин, які підтверджували б наявність з її сторони, як відповідача, порушення права або законного інтересу позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, виходячи з того, що, нотаріус, притягнута позивачем як відповідач, є особою, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, та за наявності даних про те, що є інша особа, яка має бути залучена у якості відповідача у даній категорії справ, вона є належним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач заявлений позов заперечила з підстав, викладених у письмовому запереченні.

Додатково наголосила, що вона з позивачкою у жодні правовідносини не вступала, а відповідно її права не порушувала. Виключно надала роз`яснення з приводу того, що нею пропущено строк звернення до суду та роз`яснила право на звернення до суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того зазначила, що вимоги позову також є некоректними, оскільки законом передбачено право звернення до суду з вимогою визначення додаткового строку для прийняття спадщини. А вимоги позову зазначені про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини.

Заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 статті 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 статті 78 ЦПК України).

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Виноградів помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 від 19.07.2019 року (а.с.5).

Мати позивачки ОСОБА_4 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 09.08.2016 року (а.с.63).

Факт родинного зв`язку позивачки ОСОБА_2 з померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_2 від 22.05.1974 року та копію Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження зміни дошлюбного прізвища ОСОБА_5 на ОСОБА_6 (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті свого померлого батька ОСОБА_3 .

На зазначене звернення відповідач - приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К.М. надала позивачу лист №79/01-16 від 24.04.2023 р., згідно якого зазначила, що позивачем пропущено строк звернення для прийняття спадщини та роз`ясено право звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ч.2 ст.1270 ЦПК України).

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців (ч.3 ст.1270 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦПК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦПК України).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи 01.05.2023 року адвокат Литвин С.Й. в інтересах ОСОБА_2 подав до Берегівського районного суду Закарпатської області позовну заяву про поновлення строку на прийняття спадщини за законом (№ вх. 5129) (а.с.1-3).

05.05.2023 року у зв`язку з невідповідністю заяви вимогам ст.175 ЦПК України, зокрема не зазначення відповідача, заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с.15-16).

Позивачем вимоги вказаної ухвали виконано, як відповідача зазначено приватного нотаріуса Киряк К.М., про що подано відповідно уточнену заяву (а.с.18, 19-21).

12.06.2023 року провадження за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Киряк К.М. про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини відкрито (а.с.32-33).

16.06.2023 року приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Киряк К.М. подала до суду клопотання про заміну відповідача належним (а.с.36-36 зв.).

Не вирішивши зазначеного клопотання відповідача 25.08.2023 року вказану цивільну справу №297/1420/23 за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Киряк К.М. про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини передано за підсудністю до Виноградівського районного суду (а.с.39-41).

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Леньо В.В. (а.с.45).

Ухвалою від 23.10.2023 року у відповідності до ч.11 ст.187 ЦПК України позивачу ОСОБА_2 надано п`ятиденний строк з дати вручення ухвали на усунення недоліків позовної заяви (а.с.46-48).

01.11.2023 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с.50-52, 53-58).

02.11.2023 року судом винесено ухвалу про продовження розгляду справи та призначено підготовче судове засідання на 27.11.2023 року (а.с.61).

27.11.2023 року розглянуто клопотання приватного нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Киряк К.М., про її заміну, як неналежного відповідача на належного відповідача. За наслідком розгляду у задоволенні клопотання відмовлено. В ухвалі зазначено, що позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії (а.с.67, 68-69).

12.12.2023 року проведено підготовче судове засідання за участі представника позивача та відповідача приватного нотаріуса Киряк К.М. та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.74).

В ході підготовчого судового засідання приватний нотаріус Киряк К.М. в чергове зазначила, що вона з позивачкою у правовідносинах не перебуває, жодних її прав не порушила і відповідачем у даній категорії справ бути не може. Однак представник позивача клопотання про заміну неналежного відповідача не заявляв, а навпаки зазначив, що відповідачем має бути саме приватний нотаріус.

Даючи оцінку доводам відповідача щодо того, що вона є неналежним відповідачем, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування та в правових позиціях Верховного суду (постанова від 04.12.2019 р. у справі №697/2052/17 ц (№61-3014св19) чітко сформульовано, що відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є єдиним живим спадкоємцем після смерті батьків. Спадкове майно 1/2 частини житлової трьохкімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 знаходиться на території Вилоцької ОТГ, а отже належним відповідачем у даній справі є Вилоцька селищна рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, визначений позивачем відповідач приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Киряк К.М. є неналежним відповідачем.

За вказаних обставин судом не розглядаються питання пропуску чи не пропуску (з урахуванням реєстрації позивачки у спадковому майні) строку прийняття спадщини та поважність чи неповажність пропуску прийняття спадщини.

Статтею 51 ЦПК України урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

У даній справі, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

З аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

Водночас позивач всупереч вимогам ч.1-3 ст.51 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну первісних відповідачів належними відповідачами, або залучення у справі як співвідповідачів, не скористався, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За вказаних обставин суд констатує, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Киряк Клари Миколаївни про визнання причин неприйняття спадщини поважними та поновлення строку на прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10.01.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо