Провадження № 22-ц/812/775/24
Провадження № 22-ц/812/854/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 червня 2024 року м. Миколаїв

справа № 479/718/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Кравченко Олександром Сергійовичем, та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 01 квітня 2024 року, під головуванням судді Репушевської О.В. повний текст судового рішення складений 10 квітня 2024 року,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди землі.

Позивач зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: :02:000:0202, площею 5,24 га, яка розташована в межах (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. 28 серпня 2006 року він уклав з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 50 років. За твердженням позивача, відповідач з моменту підписання договору і по теперішній час не сплачує орендну плату, що підтверджується відомостями Первомайської ДПІ ГУ ДПС у Миколаївській області з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела /суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1998 по 2022 рік включно.

На думку позивача несплата відповідачем орендної плати за період з 2007 року по сьогоднішній день свідчить про систематичність цього порушення, а відтак є підставою для розірвання договору оренди землі.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди землі від 28 серпня 2006 року, укладений між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований за № 1, відносно земельної ділянки для ведення товарного сільськогогосодарського виробництва площею 5,24 га, кадастровий номер :02:000:0202, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, що належать ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №088162.

Заперечуючи проти позову ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зазначало, що орендна плата за 2016 - 2019 р.р. була виплачена позивачеві, а орендну плату за 2020 - 2022 р.р. ОСОБА_1 умисно не отримував, хоча йому було відомо про терміни її виплати. Водночас Товариством вживалися заходи щодо отримання орендної плати позивачем шляхом направлення листів-повідомлень про необхідність отримання орендної плати. Крім того у 2022 році було опубліковано у засобах масової інформації оголошення щодо отримання орендної плати орендодавцями ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року позов задоволено. Розірвано Договір оренди землі №32/К, укладений 01 січня 2005 року між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відносно земельної ділянки загальною площею 5,24 га, розташованої в межах території Багачівського старостинського округу Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, що належать ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №088162, який зареєстрований у Кривоозерському районному відділі МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року за №61. Стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 1073 грн 60 коп. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначав, що відповідачем не надано доказів виплати ОСОБА_1 належної йому орендної плати за період з 2020 по 2022 роки, що свідчить про систематичність невиконання ТОВ «Агрофірма Корнацьких» своїх зобов`язань за договором оренди землі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко О.С. просив змінити рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року, виклавши його мотивувальну частину з урахуванням апеляційної скарги, в іншій частині рішення залишити без мін.

Апелянт зазначав, що судом було вирішено, що існують передбачені законом підстави для розірвання договору оренди землі, укладеного 01 січня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», однак взагалі не були досліджені обставини сплати орендної плати за 2005 -2018 роки включно, хоча позивач у позовній заяві обґрунтовує свої вимоги фактом несплати орендарем орендної плати з моменту укладення оспорюваного договору оренди землі. При цьому, жодних даних, які б підтверджували або спростовували факт сплати орендарем орендної плати з 2005 по 2018 рік включно відповідачем суду надано не було.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» зазначало, що висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так матеріали справи не містять жодного доказу виконання позивачем п. 9 умов договору, тоді як відповідачем на виконання умов п. 9 Договору сумлінно нараховувалась орендна плата, проте позивач з 2020 року створював умови щодо дострокового розірвання договору. Посилаючись на викладене, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скарги не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко О.С. підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма Корнацьких» просив відмовити.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник відповідача не з`явився. Разом з апеляційного скаргою було подано заяву, у якій заявлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ «Агрофірма Корнацьких» залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статті 18, 20 вказаного Закону, станом на день укладення договору, передбачали, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17 (провадження №14-338цс19), оскільки моменти укладення договору оренди землі та набрання ним чинності збігалися, то моментом укладення договору оренди землі на час дії частини третьої статті 640 ЦК України (до 01 січня 2013 року) вважалася саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили в договорі іншого релевантного вирішення спорів щодо договору оренди землі, укладеного до 01 січня 2013 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19 вважала, що відсутні підстави для відступу від такого висновку, оскільки у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17 договір оренди землі було укладено до 01 січня 2013 року.

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про оренду землі», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи (стаття 22 Закону України «Про оренду землі»).

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, яка визначає умови підтвердження виконання зобов`язання, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №088162 від 30 вересня 2003 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,24 га із кадастровим номером :02:000:0202, яка розташована в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району (нині Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області).

01 січня 2005 року між ОСОБА_1 , який діяв через свого представника ОСОБА_2 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди землі строком на 50 років, об`єктом якого виступала вищевказана земельна ділянка.

У пункті 9 договору сторони обумовили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати становить фіксовану грошову суму у розмірі 975,15 грн. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком №1 до договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, визначену в абзаці 1 п. 9 цього договору.

Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними або підписаними сторонами відомостями на отримання відповідної продукції та (або) послуг.

Згідно з пунктом 43 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

У пункті 38 договору сторони визначили, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 28 серпня 2006 року.

Відповідно до наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Агрофірма Корнацьких» орендну плату у третьому кварталі 2006 року у сумі 1950,30 грн, у першому кварталі 2007 року - у сумі 975,15 грн, у 3 кварталі 2007 року - у сумі 975,15 грн, у четвертому кварталі 2008 року - у сумі 1503,68 грн, у другому кварталі 2009 року - у сумі 1732,24 грн, у першому кварталі 2010 року - у сумі 1732,24 грн, у другому кварталі 2010 року - у сумі 102,20 грн, у четвертому кварталі 2011 року - у сумі 1834,44 грн, у третьому кварталі 2012 року - у сумі 776,49 грн, у четвертому кварталі 2012 року - у сумі 576,60 грн, у першому кварталі 2013 року - у сумі 1868,19 грн, у третьому кварталі 2013 року - у сумі 752,94 грн, у четвертому кварталі 2013 року - у сумі 400 грн, у першому кварталі 2014 року - у сумі 2068,34 грн, у третьому кварталі 2014 року - у сумі 882,36 грн, у четвертому кварталі 2014 року - у сумі 558,82 грн, у третьому кварталі 2015 року - у сумі 1437,13 грн, у четвертому кварталі 2015 року - у сумі 4384,52 грн, у третьому кварталі 2016 року - у сумі 2981,37 грн, у четвертому кварталі 2016 року - у сумі 1962,71 грн, у третьому кварталі 2017 року - у сумі 3478,26 грн, у четвертому кварталі 2017 року - у сумі 1788,82 грн, у третьому кварталі 2018 року - у сумі 3975,16 грн, у четвертому кварталі 2018 року - у сумі 2318,01 грн, у третьому кварталі 2019 року - у сумі 3975,16 грн, у четвертому кварталі 2019 року - у сумі 2062,11 грн, у першому кварталі 2023 року у сумі 5509,68 грн та 11 019,36 грн.

З наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що ОСОБА_1 отримував орендну плату: 19 серпня 2016 року - у сумі 2400 грн, 28 жовтня 2016 року - у сумі 760 грн, 16 серпня 2017 року - у сумі 2800 грн, 17 жовтня 2017 року - у сумі 1440 грн.

З наданих відповідачем відомостей про видачу сільськогосподарської продукції вбачається, що ОСОБА_1 отримував у 2016 році орендну плату також у натуральній формі у вигляді 200 кг кукурудзи.

У 2020-2022 роках ТОВ «Агрофірма Корнацьких» нарахувало позивачу орендну плату у сумі 5509,68 грн щорічно, але її не виплатило.

Отже, з досліджених судом матеріалів справи слідує, що з моменту набрання договором оренди землі від 01 січня 2005 року чинності, а саме з 28 серпня 2006 року та до 2020 року відповідач виконував свій обов`язок щодо сплати позивачу орендної плати у грошовій та натуральній формі, про що свідчать інформація з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору ОСОБА_1 , відомості на виплату грошей та відомості про видачу йому сільськогосподарської продукції. У 2020, 2021 та 2022 роках відповідач орендну плату позивачу не сплачував.

Відповідно до вимог статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним, оскільки дослідженими доказами доведено факт систематичного невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати у 2020, 2021 та 2022 роках.

Твердження відповідача про те, що позивач свідомо уникав отримання орендної плати для того, щоб створити підстави для розірвання договору, а відповідач здійснив усі можливі заходи для вручення йому орендної плати належними та достатніми доказами не підтверджено.

Посилання відповідача на те, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надсилало позивачу листи з повідомленням про нарахування орендної плати за 2020 рік та пропозицією її отримання разом із роз`ясненням можливості надіслання позивачу орендної плати на його банківський рахунок та про публікацію в газеті для Кривоозерської громади Миколаївської області «Кривоозерщина» (випуск №39 ( НОМЕР_1 ) від 05 листопада 2022 року) оголошення про виплату з 26 жовтня 2022 року орендодавцям орендної плати за 2022 рік - не доводять свідомого ухилення ОСОБА_1 від отримання орендної плати. До того ж колегія суддів звертає увагу, що листи з пропозицією отримати орендну плату за 2020 рік датовані лютим 2021 року, тоді як умовами укладеного договору (пункт 11) орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Крім того, представник ОСОБА_1 адвокат Кравченко О.С. - отримання таких листів заперечує.

Також є безпідставним посилання апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на правові висновки у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 709/1089/17, оскільки у справі, що переглядається в апеляційному порядку, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не посилалось на те, що ними на адресу позивача направлялась орендна плата, від отримання якої той відмовлявся.

Разом із тим, посилання позивача на те, що систематичність невиплати орендної плати була з моменту укладення договору, не підтверджується дослідженими судом доказами.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з вимогами статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду у повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що саме на відповідача у справі покладено обов`язок доказування відсутності вини у невиконанні зобов`язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж доведення факту виконання ним цього зобов`язання. ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не надало суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, а саме, отримати орендну плату за період 2020-2022 років у строки та на умовах, що встановлені договором оренди, не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання щодо внесення орендної плати та прийняття заходів щодо внесення орендної плати за договором оренди щороку. Порушення відповідачем умов договору щодо виплати орендної плати є істотним, оскільки позивач внаслідок такого порушення значною мірою позбавлявся того, на що він розраховував при укладенні договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вказаним висновком, а тому вважає апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» такою, що не підлягає задоволенню.

Що стосується апеляційної скарги позивача, то колегія суддів находить її слушною, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення не зазначив усі фактичні обставини щодо сплати/несплати відповідачем позивачу орендної плати з моменту укладення договору, про що вказував позивач у своїх позовних вимогах, наполягаючи на тому, що невиплата орендної плати становила з 2005 року. Суд проаналізував обставини сплати/несплати позивачу відповідачем орендної плати тільки з 2019 по 2022 рік, лишивши поза увагою період з 2005 року.

Вказане, на думку колегії суддів, є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення шляхом викладення її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Згідно із підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , змінив рішення суду першої інстанції, то відповідач повинен відшкодувати позивачу судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1610 грн 10 коп.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Кравченко Олександром Сергійовичем, задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2024 року змінити, виклавши його в редакції даної постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1 610 грн 10 коп. (одна тисяча шістсот десять гривень десять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 12 червня 2024 року