КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 88-ц/824/23/2024
Справа 369/7439/21
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Приходька К.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду, прийнятої у складі судді-доповідача Кашперської Т.Ц., суддів Савченка С.І., Яворського М.А. в м. Київ 08 грудня 2022 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корольова М.А. з винесення постанови про опис та арешт майна боржника та акту від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, визнати протиправними і скасувати постанову і акт.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_4 , задоволено. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову.

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк», приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. з винесення акту та постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 та скасовано акт та постанову. Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. в дохід держави судові витрати в розмірі 496,20 грн.

07 березня 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 08 грудня 2022 року, в якій просила переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, залишити в силі ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року.

Заяву мотивувала тим, що вказаною постановою Київського апеляційного суду задоволено скаргу ОСОБА_3 на підставі постанови Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у преюдиціальній справі № 369/7440/21. Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 369/7440/21 частково скасовано вказану постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та визнано законність дій приватного виконавця Корольова М.А. щодо відкриття вказаного виконавчого провадження, повний текст вказаної постанови було отримано ОСОБА_1 04 березня 2024 року.

Вважала, що з огляду на викладене постанова Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року є протиправною та підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Так, заочним рішенням від 24 червня 2016 року по справі № 369/8077/13-ц частково задоволено позов, встановлено заборгованість ОСОБА_3 в сумі 920102,85 доларів США та звернуто стягнення на предмет іпотеки за адресою АДРЕСА_1 , до складу якої входила будівля загальною площею 301,1 кв.м. Заочне рішення залишено в силі постановами Верховного Суду від 09 листопада 2022 року та від 23 серпня 2023 року в справі № 369/8077/13-ц, викладені правові висновки саме по даним правовідносинам, а також визнано ОСОБА_1 добросовісним набувачем предмету іпотеки. На виконання заочного рішення судом було видано виконавчий лист від 16 травня 2017 року, який виконано приватним виконавцем Корольовим А.А. шляхом ініціації продажу предмету іпотеки через прилюдні електронні торги. ОСОБА_1 придбала предмет іпотеки законно, правильно та відкрито, здійснила реконструкцію та фактично проживає у предметі іпотеки разом з рідними більше року. Крім того, ОСОБА_3 фактично виселено з предмету іпотеки за заочним рішенням від 10 липня 2015 року в справі № 369/4557/15-ц Києво-Святошинського районного суду Київської області в межах виконавчого провадження НОМЕР_2.

Також ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на приватного виконавця Корольова М.А., зокрема щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 14 липня 2020 року, що є преюдиціальною до даної справи. Ухвалою суду першої інстанції від 11 серпня 2021 року в справі № 369/7440/21 в задоволенні скарги відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/7440/21 вказану ухвалу скасовано, скаргу відносно приватного виконавця Корольова М.А. задоволено частково, зокрема визнано протиправними дії з винесення та скасовано постанову від 14 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження. Постановою Верховного Суду 21 квітня 2022 року касаційні скарги приватного виконавця Корольова М.А. та АТ КБ «ПриватБанк» залишені без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 369/7440/21 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , визнано законність дій приватного виконавця виконавчого округу м. Київ щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом (скасовано вказану постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в частині задоволення вимог ОСОБА_3 та в цій частині залишено ухвалу суду першої інстанції без змін).

Оскаржувана постанова від 08 грудня 2022 року ґрунтується на постанові Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року та постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року по справі № 369/7440/21, без врахування постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 369/7440/21.

У даній постанові від 24 січня 2024 року Верховним Судом встановлено, що Верховний Суд, скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року та залишаючи у силі відповідну частину зазначеного заочного рішення, дійшов наступного: безпідставним є висновок, що це заочне рішення закріплює неналежний спосіб звернення стягнення, реалізація якого відбулась шляхом продажу на прилюдних торгах, що є фактичним виконанням цього судового рішення, яке призводить до фактичного задоволення вимог кредитора (п. 86).

У справі № 369/8077/13-ц Верховний Суд, розглядаючи по суті питання того, чи спосіб виконання судового рішення, який був реалізований примусово, відповідає вимогам закону, оцінивши існуючі правові норми, дійшов висновку - відповідає. Отже, він не просто вирішив справу по суті, а надав оцінку застосуванню норм права у конкретній ситуації - сформулював правовий висновок в межах конкретних правовідносин, яких безпосередньо стосується і справа, що розглядається (п. 88).

Суд не може обмежити особу у поданні нею позовів з різних підстав, якщо вони формально відповідають вимогам ЦПК України, але при цьому суд має право оцінювати характер дій такої особи з точки зору суті, кінцевої мети цих позовів, їх кількості, зокрема розумності ініціювання множинності відповідних позовів. Тому Верховний Суд бере до уваги характер позовних вимог, які ОСОБА_3 заявляв у цій справі, у справах № 369/8077/13-ц (у тому числі і висновок про недобросовісне використання ОСОБА_3 своїх прав), № 369/4557/15-ц, № 369/14786/20, № 369/12277/20, які згадані у касаційній скарзі ОСОБА_1 (п. 91).

Також згідно постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року по справі №369/8077/13-ц, встановлено, що суд апеляційної інстанції на обставини цієї справи належної уваги не звернув, не врахував, що предмет іпотеки було реалізовано у порядку статті 41 Закону України «Про предмет іпотеки» (продаж з електронних торгів), а кошти, отримані від його реалізації, були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, при цьому відповідача рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року у справі № 369/4547/15-ц виселено з будинку, і у будинку проживає добросовісний набувач майна з електронних торгів. Отже за обставин цієї справи апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у позові у зв`язку з обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

До заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 надала копію постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 369/7440/21, копію постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №369/8077/13-ц, копію конверта Верховного Суду, копію накладної Укрпошти № 542, згідно якої, вручення поштового відправлення, відправленого 27 лютого 2024 року, здійснене 04 березня 2024 року.

Згідно ч. 1 ст. 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, п`ятої-сьомої статті 268 ЦПК України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення суду. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення. Рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Частиною другою статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - Закон № 3262-IV ) визначено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно із частиною третьою статті 3 вказаного Закону суд загальної юрисдикції вносить до ЄДРСР всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Як відомо з Єдиного державного реєстру судових рішень, копію повного тексту постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року в справі № 369/7440/21 оприлюднено 21 лютого 2024 року, при цьому в постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року не зазначено дати складання повного тексту постанови.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 , подавши 07 березня 2024 року заяву про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами, не пропустила строк, встановлений п. 3 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, а саме, протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Від скаржника ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких він заперечував наведені заявником обставини для перегляду постанови за нововиявленими обставинами, вважав постанову законною та обґрунтованою, підстави для її перегляду за нововиявленими обставинами відсутні.

12 червня 2024 року до суду надійшли клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження в справі до набрання законної сили рішенням суду в справі № 369/8077/13 за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року по справі № 369/8077/13, та до набрання законної сили рішенням суду в справі № 369/8077/13 (провадження № 6/369/352/24) за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа, виданого 16 травня 2017 року, таким, що не підлягає примусовому виконанню, а також клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження в справі № 369/7439/21 в зв`язку з тим, що постанова Київського апеляційного суду 08 грудня 2022 року не може бути переглянута за нововиявленими обставинами.

У задоволенні даних клопотань апеляційним судом було відмовлено в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши заяву ОСОБА_1 та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

В постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 369/8770/14-ц викладено правовий висновок, згідно якого скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема з того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Як встановлено судом, у червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Корольова М.А. з винесення постанови про опис та арешт майна боржника та акту від 23 липня 2020 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, визнати протиправними і скасувати постанову і акт.

Посилався на те, що в провадженні приватного виконавця Корольова М.А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 369/8077/13-ц, виданого 16 травня 2017 року на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. 14 липня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 23 липня 2020 року винесено постанову про опис та арешт майна боржника та складено акт. В постанові було описано та накладено арешт на земельну ділянку пл. 0,1076 га. у АДРЕСА_1 та домоволодіння за цією ж адресою. В акті виконавця зазначено, що невідома особа, яка представилась сином боржника, відмовилася впускати їх на територію домоволодіння, а боржник був відсутній за вказаною адресою. Крім приватного виконавця, участь у виконавчих діях 23 липня 2020 року брали поняті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представник АТ КБ «ПриватБанк» Пшечук О.В. та суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України» Душинський Є.І.

ОСОБА_3 вважав, що постанова та акт винесені виконавцем незаконно, є протиправними та підлягають скасуванню.

Вказував, що не був повідомлений як боржник про візит приватного виконавця та виконавчі дії 23 липня 2020 року. Оскільки приватний виконавець не був на території земельної ділянки та будинку, то відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень ним повинен був складений акт про неможливість проникнення на земельну ділянку та до садового будинку, однак натомість приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна за відсутності боржника, що позбавило його можливості скористатися право бути присутнім при здійсненні виконавчих дій та залишити свої зауваження.

Зазначав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не могли бути залучені як поняті, вони є заінтересованими особами, оскільки мають відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», а тому упереджені у відношенні саме цього банку, крім того, підписи понятих в постанові про опис та арешт майна та акті приватного виконавця суттєво відрізняються, що ставить під сумнів їх присутність під час вчинення виконавчих дій.

Вважав, що участь суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 в даних виконавчих діях була незаконною, оскільки постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності була винесена приватним виконавцем лише 29 липня 2020 року.

Наголошував, що відповідно до рішення суду звертається стягнення тільки на житловий будинок, а тому накладення арешту і на земельну ділянку є протиправним.

Вказував, що з матеріалами виконавчого провадження ознайомився тільки 21 травня 2021 року, а тому строк на подачу скарги пропущено не було.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/8077/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду, було задоволено скаргу ОСОБА_3 та визнано протиправними дії приватного виконавця Корольова М.А. з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та про арешт майна боржника від 14 липня 2020 року та скасовано ці постанови. Відтак, внаслідок скасування постанови про відкриття та визнання дій виконавця незаконними, всі подальші дії, спрямовані на виконання рішення у примусовому порядку, є автоматично незаконними, оскільки приймаються та здійснюються на підставі саме постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, висновки суду про законність оскаржуваних дій та рішень виконавця та необґрунтованість вимог скаржника є передчасними.

Зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року по цій справі скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в частині задоволених вимог та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказував, що суд першої інстанції, встановлюючи обставини справи щодо направлення виконавцем на адресу боржника вимоги від 15 липня 2020 року, проігнорував норми Закону України «Про поштовий зв`язок», а також Правил надання послуг поштового зв`язку, якими термін зберігання встановлюється протягом 30 днів, таким чином, невідомо, яким чином вимога виконавця від 15 липня 2020 року вже була повернута за терміном зберігання до 23 липня 2020 року.

Вказував, що з рішення суду вбачається, що право позивача (іпотекодержателя) захищено належним способом, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, що, у свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, тобто зовсім у інший спосіб, ніж передбачено рішенням суду. Враховуючи, що у виконавчому листі № 369/8077/13-ц передбачено лише можливість банку укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, то не могли бути проведені виконавчі дії з опису, арешту, проникнення до житла та земельної ділянки. Відтак, встановивши цю обставину, приватний виконавець повинен був повернути виконавчий лист на підставі п. 7, 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу постановою від 08 грудня 2022 року, Київський апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки аргументам заявника щодо незаконності накладення приватним виконавцем арешту на нерухоме майно боржника в порядку виконання рішення.

Вирішуючи вимоги скарги ОСОБА_3 по суті, апеляційний суд виходив із того, що зі змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в справі № 369/8077/13-ц право позивача (іпотекодержателя) було захищене належним способом, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, що, в свою чергу, не передбачає видачу виконавчого листа для звернення його до примусового виконання у виконавчому провадженні та проведення прилюдних торгів предмета іпотеки.

Відтак, оскільки арешт та опис майна боржника в даному випадку не могли забезпечити реального виконання рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», дії приватного виконавця щодо опису та арешту будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 вчинені з порушенням наведених вимог закону.

Таким чином, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. при винесенні оскаржуваної постанови про опис та арешт майна боржника від 23 липня 2020 року були відсутні правові підстави для її прийняття, як і для складання акту в межах цих же виконавчих дій.

При цьому Київський апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21, а не постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/7440/21, яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 24 січня 2022 року, як помилково вважала ОСОБА_1 в даній заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Натомість, постанова Верховного Суду від 21 квітня 2022 року в справі № 369/7440/21 є чинною.

Апеляційний суд звертає увагу, що до апеляційної скарги ОСОБА_3 надавалась знеособлена копія постанови Київського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року в справі № 369/7440/21, яка не була прийнята Київським апеляційним судом, виходячи з вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, та її зміст апеляційним судом взагалі не оцінювався.

Таким чином, наведені ОСОБА_1 у даній заяві про перегляд постанови за нововиявленими обставинами обставини не є нововиявленими в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, якою ОСОБА_1 обґрунтовувала свою заяву.

Також в заяві про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 посилалась на правові висновки, сформульовані Верховним Судом в постанові від 09 листопада 2022 року в справі № 369/8077/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно наведених ОСОБА_1 висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 369/8077/13-ц, суд апеляційної інстанції на обставини цієї справи належної уваги не звернув, не врахував, що предмет іпотеки було реалізовано у порядку статті 41 Закону України «Про предмет іпотеки» (продаж з електронних торгів), а кошти, отримані від його реалізації, були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, при цьому відповідача рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2015 року у справі № 369/4547/15-ц виселено з будинку, і у будинку проживає добросовісний набувач майна з електронних торгів. Отже за обставин цієї справи апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у позові у зв`язку з обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Разом із тим, наведені ОСОБА_1 посилання на вищенаведену постанову в даній частині не є нововиявленими обставинами в розумінні п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а відтак відхиляються апеляційним судом як необгрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 423-429 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити в силі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Приходько К.П.

Яворський М.А.