Дата документу 11.12.2024
Справа № 334/8223/15-ц
Провадження № 2/334/4/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Мазаєвої Д.Р.,

представника позивача Пивоварова В.І.,

представника відповідача Погрібної С.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк», третя особа: ТОВ «Укрдебт Плюс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про підтвердження нікчемності правочину,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк», третя особа: ТОВ «Укрдебт Плюс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про підтвердження нікчемності правочину.

Представником відповідача за первісним позовом 9.12.2024 року через систему «Електронний суд» до суду подане клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із вказаним клопотанням суду було надано електронна копія повідомлення-вимоги ПАТ «Кредитпромбанку» від 9.04.2012 року №1384/08.1-б.б.-014, у відповідності до якої банк достроково вимагає погасити заборгованість за кредитним договором. Вказане повідомлення-вимога було знайдено відповідачкою ОСОБА_1 у своїх документах.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо можливості долучення вказаного документу, оскільки поданий документ із порушенням процесуальних строків без зазначення об`єктивних причин, що перешкоджали надати його суду раніше. Стороною відповідача також не зазначено про наявність в сторони відповідача оригіналу вказаного документу та копія не завірена належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити долучити до матеріалів справи вказаний документ, зазначивши, що копію документу їй надала відповідачка, не зазначивши про наявність в неї оригіналу. Щодо своєчасності подання доказів вказала, що відповідачка немає юридичної освіти і могла не придавати значення певним документам у справі. Вказане повідомлення-вимогу відповідачка виявила в себе, досліджуючи документи, пов`язані з кредитом. Несвоєчасність подання доказу також викликана війною.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ( ст. 76 ЦПК України)

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з положень статей 79-80 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України)

Положення статі 81 ЦПК України, відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист.

При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Також, частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Також, частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких заяв про неможливість подання вказаних доказів разом з позовом з об`єктивних причин від відповідача не надходило. При цьому, суд враховує і тривалий за часом період від дня надходження первісної позовної заяви до суду до дня подання клопотання, протягом якого позивач не вжив будь-яких заходів для надання суду вказаних письмових доказів або повідомлення про наявність такого доказу.

Відтак, вказаний письмовий доказ поданий з порушенням встановленого порядку подання доказів в суді, оскільки надійшло до суду з пропуском строку для подачі доказів та за відсутності клопотання про його поновлення і обґрунтування неможливості подання доказів у встановлений законом строк з причин незалежних від позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 81, 83, 95, 126, 260, 261 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без розгляду клопотання представника відповідача за первісним позовом Погрібної С.О. про долучення доказів у цивільній справі за позовними вимогами ТОВ «Укрдебт Плюс» до ОСОБА_1 третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк», третя особа: ТОВ «Укрдебт Плюс», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про підтвердження нікчемності правочину.

Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 ЦПК України, окремо від рішення суду не допускається (ч. 2 ст. 352 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (п.4 ч.5 ст.357 ЦПК України).

Суддя: Гнатюк О. М.