ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м.Суми

Справа №587/1231/19

Номер провадження 22-ц/816/745/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 листопада 2023 року у складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 лютого 2012 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000 грн 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою процентів за користування кредитом.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_1 не виконала, тому станом на 16 травня 2019 року утворився борг на загальну суму 38174 грн 19 коп., з яких: 17725 грн 77 коп. заборгованість за тілом кредиту, 10049 грн 04 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн 00 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн, 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована сторона), 1794 грн 01 коп. - штраф (процента складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 20 листопада 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за його необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ініціатором переказів є власник карткового рахунку - ОСОБА_1 , переказ ініційований з використанням держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг, що не суперечить вимогам ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Зазначає, що карта № НОМЕР_1 випущена співробітником банку згідно внутрішніх інструкцій і порушень процедури випуску додаткової картки на третю особу - ОСОБА_2 не встановлено.

Звертає увагу на те, що вчинення фінансових операцій на картковому рахунку відповідача третіми особами неможливо без розголошення інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вважає, що саме відповідач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, в тому числі 02 липня 2018 року, так як у цей період відповідач не повідомляла банк про втрату доступу до свого фінансового номера телефону, зокрема і про втрату особистих даних і незаконного використання інформації третіми особами для ініціювання платіжних операцій.

Вказує і на те, що відповідачем не було доведено, що кошти переведені без її волевиявленням, не за її власним розпорядженням, а наявність кримінального відкритого кримінального провадження не свідчить про вчинення стосовно неї кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т.1, а.с. 9).

До позовної заяви банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (т.1, а.с. 10, 11-25).

14 березня 2017 року ОСОБА_1 видано кредитну карту № НОМЕР_2 (т.1, а.с. 103).

З виписки по договору №б/н, укладеного з ОСОБА_1 за картковим рахунком НОМЕР_2 слідує, що в період з 14 березня 2017 року і до 02 липня 2018 року кредитний ліміт не встановлювався, кредитні кошти нею не використовувалися. 02 липня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 10000 грн та здійснено переказ на свою карту 41**43 через IVR- меню - 02 липня 2018 року на суму 9361 грн 39 коп., 626 грн 08 коп., та 03 липня 2018 року 834 грн 08 коп., 85 грн 28 коп. (т.1, а.с. 97-101).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до голови правління «ПриватБанку» із заявами про здійснення несанкціонованого списання коштів та вчинення шахрайських дій, відповідно до змісту яких, 03 липня 2018 року, близько 08 год. 30 хв. при перевірці залишку коштів на рахунку підприємця через «Клієнт - Банк» було виявлено відсутність коштів й факту несанкціонованого списання грошових коштів з її рахунків. З метою недопущення подальшого несанкціонованого списання грошових коштів з її рахунків, нею було заблоковано невідому їй банківську карту невідомої особи ОСОБА_3 . Також, нею був здійснений дзвінок до служби підтримки банку 3700 та сповіщено про шахрайські дії. У прийнятті письмової заяви від 03 липня 2018 року співробітниками банку було відмовлено, з посиланням на те, що подання заяв відбувається в електронному вигляді. Крім того зазначає, що 27 липня 2018 року за її заявою від 03 липня 2018 року, службою безпеки банку по телефону її повідомлено про відмову в поверненні коштів, проте факт шахрайства підтвердили (т.1, а.с. 62,64, 67).

Згідно до відповідей АТ КБ «ПриватБанк», наданих відповідачу, 02 липня 2018 року до відділення банку звернувся ОСОБА_2 з метою випуску додаткової карти на ім`я ОСОБА_1 . У результаті чого була оформлена картка № НОМЕР_1 , договір №SAMDNFF34. Зазначають, що картка випущена співробітниками банку згідно внутрішніх інструкцій і порушень процедури випуску додаткової карти на третю особу не встановлено. Повідомили, що присутність довіреної особи при оформленні заявки необов`язкова, карту оформляє власник основної картки, довірена особа документи не надає. Після випуску додаткової картки № НОМЕР_1 , за допомогою терміналу самообслуговування активовано дану картку, використавши otp- пароль, який надійшов 02 липня 2018 року о 16 год. 11 хв. в смс-повідомленні на фінансовий номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_3 , тим самим отримано доступ до її рахунку. У подальшому по карті НОМЕР_4 «Універсальна GOLD 55 днів» було збільшено кредитний ліміт до 10000 грн та кошти переведені на раніше випущену додаткову карту НОМЕР_1 , після чого готівкові кошти були зняті в банкомату з коректним введенням ПІН коду та при наявності карти. Крім того, за допомогою фінансового номеру телефону НОМЕР_3 , здійснено реєстрацію нового логіну та паролю входу до системи Приват24, в результаті чого, з карти «ключ до рахунку» № НОМЕР_5 було переведено грошові кошти на раніше випущено додаткову карту № НОМЕР_1 . Також банк повідомив, що в період з 01 липня 2018 року до 03 липня 2018 року за допомогою карти № НОМЕР_1 оформлено три продукти за програмою «Оплата частинами» (т.1, а.с. 65-66)

04 липня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 внесено відомості про кримінальне провадження №0007657 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т.1, а.с. 79).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 лютого 2012 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 16 травня 2019 року слідує, що загальний розмір боргу становив 38174 грн 19 коп., з яких 17725 грн 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10049 грн 04 коп. - пеня за прострочене зобов`язання, 850 грн 00 коп. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 2294 грн 01 коп. - заборгованість за судовим штрафом (т.1, а.с. 7-8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 , як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Підняття кредитного ліміту, списання грошових коштів з карткових рахунків відповідача відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач невідкладно повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами, на час виникнення спірних правовідносин, були встановлені Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 розділу VI Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (в редакції чинній станом на 02 липня 2018 року) емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

Судом встановлено, що доступ до карткового рахунку відповідача, що мав місце з 02 липня 2018 року до 03 липня 2018 року, в результаті якого було встановлено кредитний ліміт та перераховані кредитні кошти, відбувся з використанням додаткової карти № НОМЕР_1 , виданої банком на ім`я ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_2

Позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 мав відповідний обсяг повноважень від відповідача на отримання цієї додаткової банківської карти, а також сприяння ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що свідчить про відсутність вини відповідача у отриманні спірних грошових коштів.

ОСОБА_1 одразу після виявлення несанкціонованого списання коштів з карткового рахунку повідомила про це АТ КБ «ПриватБанк». Натомість позивачем не було доведено проведення детального розслідування обставин правомірності видачі третій особі - ОСОБА_2 додаткової банківської карти на ім`я ОСОБА_1 , та отримання доступу до її банківського рахунку сторонніми особами.

Доводи позивача про те, що оспорювані транзакції 02 липня 2018 року та 03 липня 2018 року відбулися саме за ініціативою відповідача, або внаслідок розголошення нею конфіденційної інстанції, передачі даних та паролів третім особам, ґрунтуються виключно на припущені позивача.

Таким чином, суд першої інстанції, надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов вмотивованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за кредитними коштами, з огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також те, що вона своїми діями сприяла доступу до її карткового рахунку та перерахування кредитних коштів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов