Справа № 756/4058/24
12 грудня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Яценко Н.Г.
за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
Позивачка звернулася до Оболонського районного суду міста Києва із зазначеним позовом, згідно з яким проситьстягнути із ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1678770,00 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 21.01.2020 між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у власність грошові кошти в розмірі 1678770,80 грн. та зобов`язався повернути їх у строк до 20.07.2020. З метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_2 на підставі вказаного договору позики, 21.01.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки, предметом якого стала належна останній квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Представник позивачки зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань у повному обсязі за договором позики від 21.01.2020 ОСОБА_3 звернулася до позичальника ОСОБА_2 та іпотекодавиці ОСОБА_1 з вимогою про сплату заборгованості в розмірі 1678770,00 грн. З метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 виконала зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , сплативши останній заборгованість ОСОБА_2 за договором позики у повному обсязі. Враховуючи викладене, у позивачки виникло право на відшкодування вказаної суми з боржника ОСОБА_2 в порядку регресу, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
09.04.2024 ухвалою Оболонського районного суду міста Києва матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Великописарвського районного суду Сумської області.
У зв`язку зі зміною підсудності Великописарвського районного суду Сумської області, 12.06.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області справу прийнято до провадження, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з повідомленням сторін.
24.10.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду з викликом учасників справи.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, вимоги за позовом підтримують в повному обсязі, просив їх задовольнити.
У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд його справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку.
Приймаючи до уваги викладене, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази,встановив наступні фактичні обставини та правовідносини, які з них випливають.
Факт отримання позичальником ОСОБА_2 у борг обумовленої договором суми грошових коштів відповідачем не спростовано.
В п. 11 договору позики від 21.01.2020 вказано, що для забезпечення своїх зобов`язань за цим договором позикодавець укладає з іпотекодавцем договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 .
З метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_2 на підставі договору позики, укладеного 21.01.2020 на суму 1678770,00 грн. між ОСОБА_5 , що діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира з трьох житлових кімнат, загальною площею 1254,40 кв.м., в тому числі житлова 79,00 м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що належить іпотекодавцю (майновому поручителю) ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.12.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю., за реєстровим № 6500 (а.с. 15-19).
Згідно з п 4.1 договору іпотеки від 21.01.2020 іпотекодавець зобов`язаний при втраті (знищені, загибелі) або пошкодженні предмета іпотеки або виникненні загрози такої втрати чи пошкодження, негайно повідомити про це іпотекодержателя та на вимогу останнього змінити його рівноцінним майном або незалежно від настання терміну, виконати основне зобов`язання, а також відшкодувати іпотеко держателю завдані збитки та оплатити усі нараховані платежі (проценти ,комісії), які передбачені основним договором.
В п. 5.4, п. 5.5 договору іпотеки від 21.01.2020 зазначено, що у разі порушення умов основного договору та/або умов договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога виконання порушених зобов`язань у не менше ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та /або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодржателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства. Зобов`язання, забезпечене предметом іпотеки, вважається виконаним, якщо боржником (іпотекодавцем) фактично повернена позика, сплачені усі нараховані штрафні санкції та витрати пов`язані з виконанням зобов`язання за основним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики від 21.01.2020 ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 передала представнику ОСОБА_3 ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 1678770,00 грн., що еквівалентно 6900 доларів США, в якості виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики, про що 20.02.2022 сторонами складено заяву, посвідчену приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Бердес М.О., зареєстрованою в реєстрі за № 191, якою також підтверджено відсутність у ОСОБА_3 претензій та/або майнових вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за договором позики 21.01.2020 (а.с. 21).
Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 особисто 03.12.2023, що підтверджується його особистим підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 26,27).
Обґрунтовуючи вимоги за позовом представник позивачки посилається на те, що вимога про повернення грошових коштів ОСОБА_2 проігнорована, зобов`язання по поверненню позивачці коштів в розмір 1678770,00 грн. ним не виконане.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 1046, ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).
Положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
В абз. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Однією з ознак застави є те, що це є додаткове, акцесорне зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликане наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування й застави.
Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.
При цьому в іпотечних правовідносинах майновий поручитель за іпотечним договором вступає в правовідносини безпосередньо з кредитором, але не від імені боржника, а від власного імені.
Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
В ч. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.
Таким чином, положеннями ст. 42 Закону України «Про іпотеку» передбачено правові наслідки добровільного повного або часткового виконання майновим поручителем обов`язку боржника. Отже, якщо основне зобов`язання припиняється внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, то відбувається заміна особи в зобов`язанні і майновий поручитель набуває всіх прав кредитора за основним зобов`язанням.
Разом з тим, якщо майновий поручитель добровільно виконав повністю або частково забезпечене основне зобов`язання і при цьому не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, то майновий поручитель вправі вимагати у боржника стягнення раніше сплаченої суми. Вказане право виникає в силу ст. 42 Закону України «Про іпотеку», а його правова природа є регресною.
Водночас, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). У вказаній правовій нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації. Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є дійсність основного зобов`язання та застави, якою забезпечується основне зобов`язання,а також виконання поручителем обов`язку боржника перед кредитором.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 передала представнику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі1678770,00 грн. з метою припинення між ними іпотечних правовідносин.
Таким чином, позивачка ОСОБА_1 добровільно виконала забезпечене основне зобов`язання відповідача перед ОСОБА_3 за договором позики від 21.01.2020, при цьому звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося. Таким чином, суд обґрунтовано вважає, що до позивачки перейшло право вимоги від боржника ОСОБА_3 відшкодування сплаченої суми боргу у розмірі 1678770,00 грн. При цьому правова класифікація правочину чи його структурно-правова форма та назва самостійного значення не має, оскільки чинним законодавством не заборонено іпотекодавцю сплачувати заборгованість за кредитом, за яким у якості забезпечення виступає його власна квартира, і в такому випадку іпотекодавець має право вимоги до боржника.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За таких обставин, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Для судових витрат підлягає вирішенню у порядку ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 263-265, 268, 352, 354, 355, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1678770 (один мільйон шістсот сімдесят вісім тисяч сімсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко