"10" червня 2024 р. Справа № 363/2254/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Шубочкіна Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Позивачу роз`яснено, що в разі невиконання вимог, вказаних в ухвалі про залишення заяви без руху, заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

10.06.2024 року позивач до суду надав письмові пояснення де зазначає, що позовна заява про розірвання шлюбу підсудна Вишгородському районному суду Київської області у зв`язку з тим, що Відповідач має фактичне місце проживання на території Вишгородського району с. Нові Петрівці.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до відповіді № 585992 від 10.05.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру відомості щодо місця реєстрації відповідача відсутні.

Також, як вбачається з відповіді Петрівської сільської ради від 27.05.2024 року, відомості щодо реєстрації відповідача за адресою АДРЕСА_1 , також відсутні.

Представник позивача зазначає в позовній заяві місце перебування відповідача за довідкою переселенця за адресою: АДРЕСА_1 та вважає, що у зв`язку з цим позовна заява підсудна Вишгородському районному суду Київської області.

Суд зауважує, що 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Так, форма довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затверджена постановою Кабінету Міністрів «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 (в редакції, яка була чинна до 15.08.2017 року включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 № 579 внесено зміни до пункту 9 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала з чинності 16.08.2017 року.

Отже, з 16.08.2017 року довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

У постанові від 20 березня 2019 року у справі №826/319/17 (провадження №К/9901/59441/18)Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 3 Порядку у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначається адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення і не свідчить про наявність правових підстав використання певного житлового приміщення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (на відміну від документу, до якого вносяться відомості про місце проживання у контексті Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207), не посвідчує право користування житлом за адресою, зазначеною у цій довідці.

Звертаючись до суду позивач додає до заяви довідку відповідача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.01.2023 року, згідно якої, він є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою (в с. Нові Петрівці) .

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що надана позивачем довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття його на облік.

Позовна заява не містить жодного обґрунтування підстав її звернення саме до Вишгородського районного суду Київської області та відомостей про те, що подружжя дійшло домовленості, що справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Оскільки зазначені в ухвалі суду від 27.05.2024 про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк не усунуті, то дану позовну заяву із додатками, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути.

Повернення заяви не перешкоджає повторно звернутися до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Шубочкіна