справа № 166/431/24
провадження № 2/166/109/24
РІШЕННЯ

іменем України

13 червня 2024 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., з участю секретаря Заєць Н.П., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей шляхом зміни способу їх стягнення,

установив:

Представник позивачки адвокат Панасюк І.І. 13 березня 2024 року звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей шляхом зміни способу їх стягнення, в якій зазначив, що позивачка перебувала з відповідачем в шлюбі, який розірвано рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17.09.2013.

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 24.12.2013 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.11.2013 і до досягнення дітьми повноліття.

Указав, що на даний час розмір аліментів, який був стягнутий у 2013 році в твердій грошовій сумі, не відповідає потребам дітей.

Зазначив, що відповідач є особою працездатного віку, не хворіє, отримує дохід, на утриманні інших дітей немає.

Просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються на користь позивачки з ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми по 400 грн на кожну дитину на 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення з позовом до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Представник відповідача ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, в якому вказала про визнання позову в частині стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Просила врахувати, що ОСОБА_2 на даний час працює у ФОП ОСОБА_6 , де отримує заробітну плату в розмірі 5798,78 грн щомісячно за вирахуванням подактів. Крім цього, у нього на утриманні перебуває його матір ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи, а сам він хворіє гіпертонічною хворобою. Просить розгляд справи провести за її та відповідача відсутності.

Сторони у судове засідання не з`явилися, у поданих заявах просили справу розглянути за їх відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом установлено, документально підтверджено копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Згідно з рішенням Шацького районного суду Волинської області від 17 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 24 грудня 2013 року ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19 листопада 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із ст. 141 згаданого Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей.

У силу ст. 141 СК України відповідач як батько дітей зобов`язаний брати участь у їх вихованні та утриманні поряд з позивачкою, а його проживання окремо від дітей не впливає на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження.

Тому в спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Таким чином, суд дійшов висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Позивачка скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про зміну способу стягнення аліментів шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

При цьому суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України аліменти у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні).

Враховуючи зазначене, а також положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, суд вважає за правильне позов задовольнити, змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів на неповнолітніх дітей, та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходів та заробітків щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому, за такого способу стягнення аліментів визначається єдина частка від доходу на усіх дітей, щодо яких заявлено позов. Тому вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від доходів на кожну дитину є безпідставними.

З огляду на звільнення позивачки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Крім того, представник позивачки у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 11.08.2023, укладений між адвокатом Панасюком І.І. та ОСОБА_1 ; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1054 та ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Панасюком І.І.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання.

Отже, враховуючи нескладність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідачем не було подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 2000 грн понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.10-13, 81, 141, 263-265, 274, 279, 430 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184 СК України, суд

ухвалив :

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 24 грудня 2013 року, та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки зі всіх видів доходів та заробітків щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення старшою дитиною повноліття.

Припинити стягнення аліментів на підставі рішення Шацького районного суду Волинської області від 24.12.2013 у справі №170/1039/13-ц, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення рішення апеляційних скарг.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун