Справа № 504/2227/24
Номер провадження 2-о/504/221/24
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

12.06.2024смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Литвинюк А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей,

встановив:

Представник заявника звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт, перебування на утриманні ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є доньками його дружини ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є його спільною з ОСОБА_7 дитиною.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 року справу розподілено судді Литвинюк А.В.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.05.2024 року зазначену цивільну справу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення зазначених в ній недоліків.

10.06.2024 року представник заявника надала заяву про виправлення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2024 року, де зазначила мету встановлення відповідного факту.

Вивчивши матеріали заяви та доданих до неї документів, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, відповідно до положень ч.1 ст.5 ЦПК України.

Згідно до вимог ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім тих, що визначені ч.1 ст.315 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов.

А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є доньками його дружини ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є його спільною з ОСОБА_7 дитиною. Свої вимоги заявник мотивує тим, що встановлення даного юридичного факту заявнику потрібно для того, щоб на законних підставах отримати відстрочку від мобілізації до лав ЗСУ, так як на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Разом з тим, питання утримання малолітніх, неповнолітніх дітей, врегульовані положеннями СК України.

Так, відповідно до ст.180 СК України, саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню дітей врегульовано ст.181 СК України, де зокрема закріплено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст.ст.265,267 СК України закріплено обов`язок баби, діда та повнолітніх братів, сестер утримувати малолітніх, неповнолітніх відповідно онуків чи братів і сестер.

Положення ст.268 СК України визначають, що у вітчима (мачухи), обов`язок по утриманню малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає лише у разі, коли в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, питання утримання дітей до 18 років, унормовано саме положеннями СК України, відповідно до положень якого саме батьки (мати та батько) зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, при цьому ці питання батьки вирішують за домовленістю між собою, а у разі відсутності такої домовленості у судовому порядку, шляхом звернення до суду з позовом, або заявою про видачу судового наказу.

У заявника, як вітчима неповнолітньої дітини, обов`язок по утриманню виникає лише за умов визначених ст.268 СК України, тобто за умови відсутності у дитини батьків, дідів, бабів, а неможливості цих осіб, саме з поважних причин, надавати дитині належне утримання.

При цьому, згідно з ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи, що заявник просить встановити факт не з метою підтвердження особистих немайнових чи майнових прав, а з метою звільнення з військової служби в умовах воєнного стану, тобто є спір про право, а саме спір щодо звільнення з військової служби.

Таким чином, належний розгляд питання перебування на утримані заявника неповнолітніх дітей можливий лише в порядку позовного провадження із дотриманням принципу змагальності заінтересованих сторін.

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити заявнику у відкритті провадження у справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, оскільки, зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.

Враховуючи викладене та керуючись ст.4,5,315 ЦПК України, суддя,

постановив:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей - відмовити.

Роз`яснити заявнику та його представнику, що вони мають право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Литвинюк А. В.