ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/6200/23

провадження 22-ц/822/52/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

учасники справи

позивач ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2023 року, головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 у серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу.

Зазначав, що ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року о 12 год. 05 хв. на автомобільній дорозі Р-43-/-19/-Ланівці-/Р-32/ м.Збараж, керуючи автомобілем марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 під час виконання своїх трудових обов`язків (проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_1 ) допустив зіткнення з автомобілем марки CHERY моделі TIGGO з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , чим заподіяно механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчення строків строку притягнення до адміністративної відповідальності, тобто не з реабілітуючих обставин.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 не була застрахована, майнова шкода, заподіяна ОСОБА_3 внаслідок пошкодження транспортного засобу марки CHERY моделі TIGGO з номерним знаком НОМЕР_2 була відшкодована Моторним (транспортним) страховим бюро України.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку регресу на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 11123 грн 28 коп. майнової шкоди в порядку регресу, 1870 грн судового збору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 18 березня 2021 року здійснено виплату Моторному (транспортному) страховому бюро України 12993 грн 28 коп.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку зворотної вимоги вартість виплаченого відшкодування в сумі 11123 грн 28 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2023 року у позові відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ІНФОРМАЦІЯ_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу задовольнити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 виконав обов`язок перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної школи на підставі норм ЦК України, тому отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі.

Вказує на неправильне застосування положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Пільга, встановлена пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є виключно особистою пільгою особи, не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів та управління службовим автомобілем під час виконання службових (трудових обов`язків).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 майнової шкоди в порядку регресу.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не може нести відповідальність перед ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зворотної вимоги з тих підстав, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої водію транспортного засобу марки CHERY моделі TIGGO з номерним знаком НОМЕР_2 покладено законом на Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Водночас суд першої інстанції вказав, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування Моторним (транспортним) страховим бюро України на ОСОБА_1 за відсутності обставин, визначених у пункті 38.2.5 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суперечить меті пільги встановленої пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для учасника бойових дій.

При цьому суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, може нести відповідальність за завдану ним шкоду у разі якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що до даних правовідносин не підлягає застосування Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року о 12 год. 05 хв. на автомобільній дорозі Р-43-/-19/-Ланівці-/Р-32/ м.Збараж, керуючи автомобілем марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки CHERY моделі TIGGO з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , чим заподіяно механічних пошкоджень транспортних засобів.

Також постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 124 КУпАП відмовлено, провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 грудня 2017 року №371 "Про допуск до експлуатації автомобільної техніки зонального відділу" з метою виконання завдань за призначенням, для забезпечення правильного застосування та ощадливості витрати пального, мастильних та інших експлуатаційних матеріалів, запчастин в зональному відділі до експлуатації автомобіля ВАЗ-2107 військовий номер НОМЕР_1 допущено, зокрема, інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху прапорщик ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку регресу на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 11123 грн 28 коп. майнової шкоди в порядку регресу, 1870 грн судового збору.

Відповідно до виписки з системи дистанційного обслуговування клієнту ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 березня 2021 року здійснено безспірне списання згідно наказу Господарського суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року по справі №921/356/20 збитків в порядку регресу в сумі 11123 грн 28 коп., судового збору в сумі 1870 грн.

На підставі пункту 1.1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16 квітня 2020 року №78-БГ ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначеній зоні діяльності, що безпосередньо підпорядковується військовій частині НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 8 Положення ІНФОРМАЦІЯ_1 є юридичною особою, має самостійний баланс.

До матеріалів справи приєднано витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 жовтня 2021 року №6-РС, яким штаб-сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 січня 2024 року №697/1/341/1 про прибутки загальна сума доходу військовослужбовця ОСОБА_1 у березні 2021 року становила 13370 грн 87 коп.

05 березня 2015 року ОСОБА_1 видане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 відповідно до якого він має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди,вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

На підставі частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191ЦК).

У відповідності до роз`яснень, визначених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КзпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

У частині п`ятій статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Пунктом 7 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (чинного на час виникнення правовідносин з заподіяння шкоди), передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України.

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 24 жовтня 2018 року о 12 год. 05 хв. на автомобільній дорозі Р-43-/-19/-Ланівці-/Р-32/ м.Збараж, керуючи автомобілем марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем марки CHERY моделі TIGGO з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , чим заподіяно механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 31 січня 2019 року у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 124 КУпАП відмовлено, провадження у справі закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2020 року у справі №916/2586/18 викладена правова позиція, за якою така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під час виконання ним своїх службових обов`язків.

Також рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку регресу на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 11123 грн 28 коп. майнової шкоди в порядку регресу, 1870 грн судового збору.

Відповідно до виписки з системи дистанційного обслуговування клієнту ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 березня 2021 року здійснено безспірне списання згідно наказу Господарського суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року по справі №921/356/20 збитків в порядку регресу в сумі 11123 грн 28 коп., судового збору в сумі 1870 грн.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.

Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (чинного на час виникнення правовідносин з заподіяння шкоди), визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

На підставі пункту 1.1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16 квітня 2020 року №78-БГ ІНФОРМАЦІЯ_3 у визначеній зоні діяльності, що безпосередньо підпорядковується військовій частині НОМЕР_3 .

Відповідно до пункту 8 Положення ІНФОРМАЦІЯ_1 є юридичною особою, має самостійний баланс.

Отже, внаслідок здійснення Тернопільським зональним відділом Військової служби правопорядку відшкодування Моторному (транспортному) страховому бюро України шкоди в порядку регресу в сумі 11123 грн 28 коп. заподіяно шкоду державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі сплаченого відшкодування.

За таких обставин у ІНФОРМАЦІЯ_1 виникло право регресної вимоги до військовослужбовця ОСОБА_1 з часу виплати ІНФОРМАЦІЯ_1 грошової суми Моторному (транспортному) страховому бюро України, тобто з березня 2021 року.

За змістом пункту 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (чинного на час виникнення правовідносин з заподіяння шкоди), військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

На підставі пункту 8 Положення залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.

З огляду на заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди з необережності останній несе матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Чернівецьким апеляційним судом задоволено заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18 січня 2024 року про долучення до матеріалів справи довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 січня 2024 року №697/1/341/1 про прибутки військовослужбовця ОСОБА_1 , ураховуючи виключне значення доказу для правильного вирішення справи.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 січня 2024 року №697/1/341/1 про прибутки загальна сума доходу військовослужбовця ОСОБА_1 у березні 2021 року становила 13370 грн 87 коп.

Заслуговують на увагу посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 у апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції правила, встановленого пунктом 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Отже, даною нормою встановлено обов`язкові умови щодо відшкодування шкоди Моторним (транспортним) страховим бюро України, зокрема, керування особисто учасником бойових дій транспортним засобом та належність цього транспортного засобу такій особі.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2014 року у справі № 1-6/2014 розтлумачено положення пункту 13.1 статті 13 Закону статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розрізі поняття "належність" транспортних засобів учасникам бойових дій, інвалідам війни, інвалідам I групи та її види. Так, вказаним рішенням визначено, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2020 року встановлено, що автомобіль марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 належить ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, оскільки транспортний засіб марки ВАЗ моделі 2107 з номерним знаком НОМЕР_1 , за участі якого сталась дорожньо-транспортна пригода, не є власністю ОСОБА_1 , а належить ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві оперативного управління, ОСОБА_1 не може бути звільнений від відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди в порядку пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_1 відповідальності перед ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку регресу на порушення норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу задоволено, судові витрати покладаються на ОСОБА_1 .

За правилами пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

До матеріалів справи приєднано витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 жовтня 2021 року №6-РС, яким штаб-сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора відділення військової інспекції безпеки дорожнього руху ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Отже, ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

ІНФОРМАЦІЯ_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2684 грн відповідно до платіжної інструкції Державної казначейської служби України від 21 червня 2023 року №250, за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн згідно платіжної інструкції Державної казначейської служби України від 27 листопада 2023 року №477.

Тому слід компенсувати ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позову в сумі 2684 грн, за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2023 року скасувати.

Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку регресу 11123 грн 28 коп.

Компенсувати ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подання позову в сумі 2684 грн, за подання апеляційної скарги в сумі 4026 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 23 січня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді: М. І. Кулянда

О. О. Одинак