Провадження № 2/750/343/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

суддіСупруна О.П.,
секретарПрохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 750/17620/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради,

в с т а н о в и в :

04.12.2023 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання.

Ухвалою судді від 07.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.12.2023.

21.12.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 11.01.2024, зобов`язано представника третьої особи надати висновок щодо вирішення спору.

11.01.2024 продовжено перерву у підготовчому засіданні до 31.01.2024 .

Ухвалою суду від 31.01.2024 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.02.2024; витребувано від Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

21.02.2024 розгляд справи відкладено на 13.03.2024 у зв`язку з ненадходженням до суду висновку щодо визначення місця проживання дитини.

13.03.2024 розгляд справи відкладено на 17.04.2024 у зв`язку з ненадходженням до суду висновку щодо визначення місця проживання дитини.

17.04.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку із загрозою ракетного обстрілу Чернігівської області; судове засідання відкладено на 03.06.2024.

03.06.2024 розгляд справи відкладено на 13.06.2024 за клопотанням позивача.

У судове засідання 13.06.2024 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Сторони у поданих через канцелярію суду письмових заявах просили розглядати справу за їхньої відсутності, позивач позов підтримав, а відповідач зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представниця Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 04.11.2011 по 20.10.2023 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.10.2023, яке набрало законної сили 21.11.2023, шлюб між сторонами у справі був розірваний (а.с. 11).

На даний час сторони проживають окремо, їх син мешкає разом з батьком - ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою станом на 27.11.2023 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг, від 28.11.2023 № 105807 (а.с. 15).

Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з ним буде найкращим чином відповідати їх інтересам, звернувся з даним позовом до суду. Свою вимогу обґрунтовує тим, що він з малолітнім сином проживає окремо від відповідача. За місцем спільного з сином проживання є всі необхідні умови для розвитку дитини. Крім того, позивач має місце роботи та позитивно характеризується за місцем проживання. Звертає увагу, що жодних перешкод для спілкування з матір`ю не чинитиме.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 03.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М., зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 853 (а.с. 12, 13, 14).

Як убачається з довідки від 24.11.2023 за вих. № 1-06/1902, ОСОБА_1 працює в Акціонерному товаристві «Полікомбанк» з 16.12.2019 на посаді начальника відділу активних та пасивних операцій, має стабільний самостійний дохід, що за період з травня по жовтень 2023 року становить 133 400,54 грн (а.с. 17).

Із характеристики від 27.11.2023, виданої заступником голови правління АТ «Полікомбанк», убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює в АТ «Полікомбанк» з 16.12.2019. Виховує сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Працюючи в Полікомбанку проявив себе як кваліфікований спеціаліст, і у зв`язку з чим був переведений на посаду начальника відділу активних та пасивних операцій. Постійно підвищує свій професійних рівень. З колегами та клієнтами банку спілкується ввічливо та підтримує дружні стосунки. Працює старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання. Не порушував правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору. У керівництва банку користується довірою. Працює продуктивно, відзначається загальною культурою та високими моральними якостями (а.с. 18).

Як убачається з витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Чернігів, на території України станом на 26.11.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 19).

Із довідок від 02.11.2023 №№ 1594 та 1573, виданих психіатричним диспансерним та диспансерним наркологічним відділеннями Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в даний час під наглядом лікаря-психіатра та на обліку з приводу захворювання не перебуває (а.с. 20, 21).

Згідно довідки від 02.11.2023 № 343, виданої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він навчається в Чернігівській спеціалізованій загальноосвітній школі № 2 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов з 01.09.2019 до теперішнього часу (а.с. 16).

Із довідки №10/01 від 10.02.2020 убачається, що ОСОБА_4 дійсно навчається у 1 класі КЗПМО «Чернігівська музична школа № 1 імені Стефана Вільконського» на відділі народних інструментів (гітара) (а.с. 49).

Як убачається з довідки від 27.12.2023 № 81, ОСОБА_3 , 2012 року народження, займається в Чернігівській обласній комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі, на відділенні баскетболу з 2022 року, у тренера-викладача ОСОБА_5 (а.с. 49 на звороті).

Із висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 135 від 12.03.2024, убачається що спір між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини відсутній, а місце проживання дитини визначено обома батьками за їхньою згодою.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно статті 8 Закону України ''Про охорону дитинства'' кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України ''Про охорону дитинства'').

Відповідно до статті 12 Закону України ''Про охорону дитинства'' на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 Сімейного кодексу України, яка регламентує вирішення батьками питань щодо виховання дитини, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору, зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Згідно з частинами першою та другою статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 11.07.2017 у справі

' М.С. проти України'', заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76).

У §54 рішення Європейського Суду з прав людини ''Хант проти України'' від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського Суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпека дитини, вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, та не заперечуються сторонами по справі, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає із батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, зверненню до суду із позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той із батьків, хто звернувся до суду із таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з даного приводу між ними існує спір.

Суд доходить переконання, що фактично спір щодо місця проживання дитини у даній справі був ініційований батьком малолітньої дитини, з яким вона і так фактично проживає. При цьому, відповідач по справі - мати дитини не вимагала і не вимагає зміни місця проживання сина ОСОБА_7 , у визначеному Законом порядку із самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної цивільної справи про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не зверталась, жодних належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею відповідачка суду не надала, надіславши на адресу суду заяви, в яких вказувала, що у вирішенні справи про визначення місця проживання їхнього сина разом із батьком покладається на розсуд суду.

Нормами частин четвертої - шостої статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Повністю погоджуючись з висновком комісії з питань захисту прав дитини, з огляду на встановлені обставини справи та надані докази, суд вважає, що між батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина, і такий спір був відсутній на час звернення до суду із даним позовом.

Суд зауважує, що подібних висновків дійшов Чернігівський апеляційний суд у постанові від 28.06.2023 № 736/282/23.

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку із відсутністю на час розгляду справи фактів порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів позивача. При цьому, у разі виникнення в майбутньому дійсного спору між батьками щодо місця проживання дитини ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду за його вирішенням.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 142, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, місцезнаходження: вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, код ЄДРПОУ - 43649710.

Суддя