Провадження №2/359/3020/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

прокурора Гайфуліна О.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом виконуючого обов`язки керівника Бориспільської окружної прокуратури Київської області, діючого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До суду з даним позовом звернувся прокурор. Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_1 , є громадянином російської Федерації, в порядку спадкування набув право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення садівництва із кадастровим номером :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, СТ «Жолудь». 07.08.2017 ОСОБА_1 зареєстрував право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Рішення про державну реєстрацію прав внесено за номером 36501114 від 07.08.2017 приватним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 07.08.2017 року по даний час) не відчужив її. Враховуючи вище викладене прокурор просив суд конфіскувати у власність держави земельну ділянку ОСОБА_1 із цільовим призначенням для ведення садівництва кадастровий номер :03:005:0474 площею 0,0569 га, яка знаходиться на території Бориспільського району Київської області та стягнути з відповідача на користь прокуратури сплачений судовий збір.

16 серпня 2024 року ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в порядку загального позовного та призначити підготовче судове засідання.

02 жовтня 2024 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого представник вказує, що заявлений позов є безпідставним, необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У серпня 2017 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері на підставі якого зареєстрував право власності на земельну ділянку та право власності на садовий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Рішенні Виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, садовий будинок, що належить ОСОБА_1 переведено в жилий. На теперішній час в даному житлову будинку зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_3 , а також неповнолітня онука відповідача - громадянка України ОСОБА_4 .

Отже, конфіскація у відповідача земельної ділянки, про що просить прокурор в поданій позовній заяві, неможлива без конфіскації розташованого на ній житлового будинку, законні підставі для чого відсутні, і що призведе до порушення прав неповнолітньої громадянки України, яка зареєстрована і постійно проживає в ньому разом з матір`ю.

16 жовтня 2024 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні прокурор повністю підтримав поданий позов з підстав зазначених в ньому та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того послалась на пропущену позовної давності. Обґрунтовуючи це тим, що позовну давність належить рахувати з моменту отримання позивачем витягу з державного земельного кадастру, а саме 25 травня 2018 року. Відповідач ОСОБА_1 допитаний у судовому засіданні як свідок, будучи попереджений про кримінальну відповідальність, надав пояснення в яких зазначив, що спірну земельну ділянку він отримав у спадщину після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте йому не було відомо, що він зобов`язаний відчужити спадкове майно протягом року.

Допитаний свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що позивач отримав земельну ділянку у спадок від матері. На даний час в даному будинку зареєстрована дочка відповідача ОСОБА_3 , а також неповнолітня онука відповідача - громадянка України ОСОБА_4 .

Заслухавши думку сторін, представника відповідача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що 07 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 на підставі якого зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0569 гектарів, кадастровий номер :03:005:0474, яка розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, Вишеньківська с/р, СТ «Жолудь», цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Недоступом Л.Л., 07.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10-280 (а.с.126) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 93848697 від 07.08.2017 року (а.с.128).

07 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_6 на підставі якого зареєстрував право власності на садовий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Недоступом Л.Л., 07.08.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №10-279 (а.с.132) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 93842592 від 07.08.2017 року (а.с.134).

Рішенням від 31.05.2018 року №50 Виконавчого комітету Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, переведено садовий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.08.2017 року, в жилий. Також присвоєно жилому будинку адресу: АДРЕСА_1 » (а.с.136).

Відповідно до довідки від 02.07.2018 року, виданої КП Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвентаризації», при проведенні поточної інвентаризації 02.07.2018 року самочинної забудови та перебудови не виявлено. Згідно рішення виконкому Вишеньківської сільської ради від 31 травня 2018 року за №50 перевести вище згаданий садовий будинок в житловий (а.с.137).

02 липня 2018 року ОСОБА_1 було отримано технічний паспорт на зазначений житловий будинок (а.с.138-141).

Відповідно до листа від 03.08.2015р. вих.№600 відділу містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, вказаний будинок не суперечить вимогам державних будівельних норм, передбачених ДБН 360-92** (а.с.147).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 358481036 від 14.12.2023р., садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :03:005:0474, цільове призначення: для ведення садівництва, площею 0,056 га (а.с.12-16).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини.

Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 Земельного кодексу України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, то відчуження, у тому числі в процедурі виконавчого провадження, об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки або земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості суперечить закону.

Підсумовуючи, громадянин іноземної держави ОСОБА_1 у встановленому законом порядку у серпні 2017 року набув право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 та на земельну ділянку під ним з кадастровим номером :03:005:0474. Вимога прокурора про конфіскацію земельної ділянки яка знаходиться під будинком буде суперечити висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, а отже суперечити закону.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,76-81,263-265,268,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 грудня 2024 року.

Суддя Чирка С.С.