Справа № 215/2326/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді - Демиденко Ю.Ю.

при секретарі - Бугрим К.О.

За участю представника

позивача адвоката Балюри А.С.

Представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі №1 в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відео конференції з використанням власних технічних засобів справу за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києвіпро скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, третя особа: Голова комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві Грязьон Анжела Вікторівна,-

ВСТАНОВИВ:

03.05.2023 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

07.07.2023 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме заявила ще одну позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 вказує, що у зв`язку з грубим порушенням законодавства про працю, нею 26.01.202 на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві буда подана заява про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 визнано трудові відносини між ОСОБА_2 та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи ОСОБА_2 З 01.01.2023 розпочато процедуру реорганізації Фонду соціального страхування і його робочих органів шляхом приєднання до Пенсійного фонду України та його територіальних органів, які є правонаступниками припиненої установи. Але, не зважаючи на обізнаність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про наявність рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким трудові відносини з позивачем визнані припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, позивач 22.02.2023 отримала засобами поштового зв`язку попередження №218 від 02.02.2023 про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, а 25.04.2023 позивач отримала копію наказу №365к від 12.04.2023 про її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України із листом №435-12 від 17.04.2023 про необхідність отримання трудової книжки.

Позивач ОСОБА_2 вважає наказ №365к від 12.04.2023 про її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, оскільки він прямо суперечить змісту рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, а тому просить суд визнати протиправним та скасувати вищевказаний наказ, поновити її на роботі на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві або його правонаступника, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2023 по 22.12.2023 в сумі 158181,48 грн.

04.12.2023 представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає в повному обсязі, оскільки на момент видання наказу №365к від 12.04.2023 про звільнення ОСОБА_2 , рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким трудові відносини з позивачем визнані припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, не набрало законної сили. 28.04.2023 юридичну особу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припинено, а тому ОСОБА_2 неможливо поновити а ні на посаді в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, а ні на посаді в Головному управлінні Пенсійного фонду України, оскільки зайняття посади державної служби передбачає призначення за результатами конкурсу, який позивач не проходила. Крім того, посада начальника відділу медичних та соціальних послуг у Головному управлінні Пенсійного фонду України відсутня. Також, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, залишеним без змін в резолютивній частині постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 трудові відносини між позивачем та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві розірвано, а тому чинним законодавством не передбачено можливості поновлення на посаді працівника, трудові відносини з яким розірвано (Том №1, а.с.220-224).

19.12.2023 представником позивача адвокатом Балюрою А.С. подано відповідь на відзив в якій він зазначає, що відповідач, станом на дату видання оспорюваного наказу про звільнення позивача ОСОБА_2 був обізнаний про існування рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 про визнання трудових правовідносин між ними припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а тому відповідач зобов`язаний був виконати це рішення. Крім того, звільнення позивача відбулось з буз дотримання норм трудового законодавства, а саме позивача було повідомлено про звільнення менше ніж за два місяця до настання цієї події. Також, у разі поновлення на роботі ОСОБА_2 , як незаконно звільненого працівника, штатний розпис має бути приведений у відповідність рішення суду (том №2 а.с.1-4).

Третя особа Голова комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві Грязьон А.В. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні сторони надавали аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, що не спростовувалось сторонами під час розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

26.01.2022 на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві буда подана заява про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (Том №1, а.с.38-39).

Листом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №762-12 від 31.01.2022 позивачу ОСОБА_2 відмовлено у звільненні на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (Том №1, а.с.40).

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №217 від 02.02.2023 ОСОБА_2 була попереджена про наступне звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП (Том №1, а.с.27).

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №365к від 12.04.2023 ОСОБА_2 була звільнена 18.04.2023 з посади начальника відділу медичних та соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (Том №1, а.с.18).

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 визнано трудові відносини між ОСОБА_2 та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи ОСОБА_2 (Том№2, а.с.32-37).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, змінено в його мотивувальній частині, в іншій частині рішення залишено без змін (Том №2, а.с.104-108).

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, оскільки рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, що набрало законної сили 14.06.2023 визнано трудові відносини припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи ОСОБА_2 , суд вважає, що наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №365к від 12.04.2023 про звільнення ОСОБА_2 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, підлягає скасуванню.

Водночас, позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі задоволенню не підлягають, оскільки вищевказаним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 трудові відносини визнані припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи ОСОБА_2 .

Крім того, як видно з тексту позовної заяви, позивач ОСОБА_2 вказує, що після подання нею заяви від 26.01.2022 про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, починаючи з 01.02.2022, жодного дня не виходила на роботу, вважаючи себе звільненою на підставі заяви від 26.01.2022 (Том №1, а.с.4).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У свою чергу, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника.

Із аналізу вищевказаних норм закону слідує, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі та напряму залежить від незаконності дій роботодавця.

Проте, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким було визнано трудові відносини між ОСОБА_2 та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи ОСОБА_2 , суд фактично змінив підстави звільнення позивача, а не визнав таке звільнення незаконним.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про поновлення ОСОБА_2 на роботі, як наслідок позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 13, 133, 141, 158, 206, 263-268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві №365к від 12.04.2023 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу медичних та соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві 18 квітня 2023 року.

В частині позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 відмовити.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційну скаргу безпосередньо в Дніпровський апеляційний суд.

Повне рішення складено 11.06.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, місце знаходження 04070 м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, .

Третя особа: Голова комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві Грязьон Анжела Вікторівна, місце знаходження: 03062 м. Київ, пр. Перемоги, 92/2, РНОКПП невідомий.

СУДДЯ: