Справа № 165/4862/23
Провадження № 2/156/93/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
06 червня 2024 року сел.Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Бахаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,
АТ КБ «ПриватБанк», через свого представника ОСОБА_2 , звернулося до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.03.2011, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 104974,98 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 19.01.2024 було відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 10.04.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява представника позивача про розгляд справи за відсутності представника.
Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази.
Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31.03.2011, згідно якої отримав можливість розпоряджатися кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Підписавши вказану заяву ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Листом від 19.07.2023 за № 319/02-14 Нововолинська державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «Приватбанк», що спадкова справа за №113/2023, до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була заведена на підставі вимоги кредитора - АТ КБ «Приватбанк».
Станом на дату смерті кредитна заборгованість за кредитним договором становить 122096,43 грн..
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2011 ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та одержав у банку кредитну картку, з використанням якої ним були зняті з відповідного рахунку кредитні кошти.
Отже між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом приєднання останнього до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені у стандартній формі.
Умови кредитного договору і наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості є зрозумілими та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_3 не виконав узяті на себе зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим до дня його смерті, а саме 10.09.2022, виникла заборгованість у розмірі 122096,43 грн..
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу.
В свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Статтями 1216,1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України).
Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.
Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.
Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.
При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.
За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини.
Згідно з вимогами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , прийняв після нього спадщину, наявність спадкового майна та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, оскільки саме в межах вартості одержаного у спадщину вони відповідають за борги спадкодавця.
Згідно зі ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, Нововолинською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа, на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк», інші спадкоємці спадщину не приймали.
У встановлений законодавством термін до нотаріальної контори ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини та відповідно свідоцтво про прийняття спадщини жодному зі спадкоємців не видавалося.
Обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідачем із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було, оскільки сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що відповідач є спадкоємцем, проживав разом зі спадкодавцем та прийняв після померлого спадщину, навпаки матеріали справи містять довідку з реєстру Нововолинської територіальної громади, в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані такі громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , останній знятий з реєстрації 12.09.2024 у звязку зі смертю, відповідач ОСОБА_1 не зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 244).
Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача боргу спадкодавця відсутні, а тому у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанку» слід відмовити.
Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 355 ЦПК України,
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 14.06.2024.
Учасникі справі:
Відповідач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .)
Суддя - І.М.Бахаєв