Житомирський апеляційний суд
Справа №935/536/23 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №935/536/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю правоохоронних органів за апеляційною скаргою представника Житомирської обласної прокуратури Гаврилюк Марини Олександрівни на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Василенко Р.О. в м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду шкоду у загальному розмірі 479741, 94 грн. В обґрунтування позову вказував, що 26 квітня 2018 року йому було повідомлено про підозру в кримінальному провадженні №0000214 від 07.03.2017 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 27 квітня 2018 року відносно позивача був затверджений обвинувальний акт, згідно якого він обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху, яке призвело до дорожньо-транспортної пригоди та отримання пасажиром автомобіля тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Вказаний обвинувальний акт був переданий на розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області та вироком від 21.07.2022 року його було визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано за відсутністю в його діяннях складу зазначеного кримінального правопорушення. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10.01.2023 за результатами розгляду апеляційної скарги виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін. У зв`язку з чим вказує, що він перебував під слідством та судом з 26.04.2018 року до 09.01.2023 року, тобто 4 роки 8 місяців 15 днів. Внаслідок незаконного обвинувачення у вчиненні злочину йому завдана моральна шкода, спричинена переслідуванням правоохоронними органами, психологічним тиском безпідставного перебування у статусі підозрюваного та обвинуваченого, вимушеністю за викликом з`являтись до слідчого та до суду, захищатись від обвинувачення, оплачувати послуги адвоката. Вказував, що доки тривало досудове та судове слідство він переживав, що може бути засуджений за дії, які не вчиняв. Потерпілий в рамках вказаного кримінального провадження пред`явив до нього цивільний позов про стягнення завданої злочином шкоди на суму 70000,00 грн. Прокурором в інтересах держави був поданий позов про стягнення витрат на лікування потерпілого в сумі 15 707,94 грн. Все це викликало у нього тривогу за своє майбутнє незважаючи на відсутність його вини в тому, що сталось. Тому з огляду на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 1176ЦК України та виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2023» рік в розмірі 6700,00 грн просив стягнути моральну шкоду за період перебування під слідством та судом, тобто за 4 роки 8 місяців 15 днів, що становить 378441,94 грн, витрати на професійну правничу допомогу надану у рамках вказаного кримінального провадження у розмірі 86150,00 грн та витрачену суму коштів за проведення експертизи на договірній основі, проведену під час судового розгляду у розмірі 15150,00 грн.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в сумі 378441,94 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури і суду, та кошти, сплачені у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 86150,00 грн, а також судові витрати пов`язані з оплатою експертизи у розмірі 15150,00 грн по кримінальному провадженню, що загалом становить 479741 грн 94 коп. Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Житомирської обласної прокуратури - Гаврилюк М.О. просить його змінити, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди до мінімально визначеного ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в іншій частині позовних вимог рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у випадку, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати , що діють на час розгляду справи, при цьому, визначений законом розмір є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування. Утім, під час ухвалення рішення, суд першої інстанції виходив із розміру мінімальної заробітної плати, який відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» становив 6700,00 грн. Разом з тим, відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із перебування позивачем під слідством та судом 56 місяців 16 днів, судом першої інстанції не вірно вказано , що такий розмір становить 378441,94 коп., в той час як мінімальний розмір відшкодування на який позивач має право , виходячи із строку перебування під слідством та судом упродовж 56 місяців 16 днів не повинен перевищувати 90425,81 грн (56 місяців х1600,00 грн = 89600,00 грн, 16 днів х 1600,00 грн :31 день = 825,81 грн). Щодо витрат на правову допомогу, то усі обставини кримінального провадження були відомі адвокату, а відтак обсяг часу на підготовку документів не міг бути значним. Таким чином, обсяг юридичної допомоги не відповідає визначеному розміру витрат на правничу допомогу, тому суд дійшов до помилкового висновку про необхідність стягнення 86150,00 грн витрат у зв`язку із наданням правової допомоги. Крім того, витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз , несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Таким чином, суд дійшов до невірного висновку про необхідність стягнення витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи на користь ОСОБА_1 .

У поданому відзиві ОСОБА_1 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2017 року Житомирським районним відділення поліції Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_1 , що спричинило потерпілому ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження, внесено відомості до ЄРДР за №0000214 за ч.2 ст.286 КК України.

26 квітня 2018 року слідчим, за погодженням з прокурором, у вищевказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

За результатами досудового розслідування 27 квітня 2018 року Житомирською місцевою прокуратурою скеровано до Житомирського районного суду Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000214 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 21 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 січня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 21 липня 2022 року, яким ОСОБА_1 визнано невинним і виправдано, залишено без змін. Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з постановленням виправдувального вироку суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з пунктами 1, 1-1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

У справі, яка є предметом розгляду, суд правильно встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 56 місяців та 16 днів (з 26.04.2018 - повідомлення про підозру по 10.01.2023 - набрання виправдувальним вироком законної сили).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу незаконного притягнення його як підозрюваного, порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя, нераціонального витрачання життєвого часу, сильний стрес, значні витрати фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відшкодування в розмірі 378411,94 грн відповідатиме розміру моральної шкоди заподіяної позивачу в межах заявлених позовних вимог. При цьому, такий розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення.

При визначенні розміру компенсації морального відшкодування суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, урахувавши обсяг заподіяної шкоди, ступінь, глибину та характер душевних страждань позивача, тривалість перебування позивача під слідством і судом, істотність вимушених змін у його житті, принципи поміркованості, розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 341 036,67 грн.

Вказаний розмір не менший, ніж передбачений законом, і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, яка має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та не призводить до його збагачення.

Колегія суддів враховує те, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається із урахуванням встановлених обставин у кожній справі індивідуально.

Принципове значення у таких категоріях справ має те, що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої особі внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як визначено законом.

Вказана сума є обґрунтованою компенсацією (справедливою сатисфакцією) позивачу за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього (незаконним повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення), внаслідок якої було порушено його нормальні життєві зв`язки, як особи яка має дружину та дочку, інші соціальні та ділові зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення ділової репутації.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 та від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що при обчисленні компенсації моральної шкоди необхідно виходити із положень частини другої статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600 грн, виходячи з наступного.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах надавав тлумачення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та висловлював правові позиції щодо порядку визначення розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.»

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом апеляційний суд встановив, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому дійшов висновку, що при вирішенні даної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 7100 гривень. Крім того, колегія суддів зауважує, що відшкодування моральної шкоди завданої позивачеві не є в розумінні ст.ст.56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167,1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, надав правильну правову оцінку наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури, вірно визначивши розмір шкоди в сумі 378 441,94 грн, який не може бути зменшеним з підстав наведених у апеляційній скарзі.

Крім того, ОСОБА_1 просив суд відшкодувати суму витрат на правничу допомогу, надану йому в межах кримінального провадження.

Згідно з пунктом 3 та 4 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та суми сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Отже, визначені наведеним вище Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачені статтею 137 ЦПК України, а тому, в даному випадку потрібно виходити зі спеціальної норми закону, якою передбачено таке відшкодування.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000214 правову допомогу ОСОБА_1 надавав адвокат Ленський І.О. на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, 03 травня 2018 року між адвокатом Ленським І.С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу клієнту у будь-якому статусі: позивача, відповідача, підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п.4 укладеного договору адвокат здійснює представництво інтересів клієнту у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, а також в інших державних органах. Перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.1 розділу 3 укладеного договору гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи та загальна сума яких узгоджені сторонами в розрахунку вартості правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, крім договору на правничу допомогу ОСОБА_1 надав розрахунок вартості наданої адвокатом правової допомоги від 09.01.2023 року, за період часу з 03.05.2018 року до 22.12.2022 року, з детальним описом виконаних адвокатом робіт (послуг) за цей час, вартості наданої такої послуги з огляду на кількість витраченого часу адвоката, в тому числі часу на дорогу та підтвердження оплати гонорару адвоката, а саме квитанції до прибуткового касового ордеру від 14.07.2018 №78, від 03.05.2018 №43, від 19.07.2019 №65, від 11.01.2019 №1, від 21.05.2020 №37, від 23.04.2021 №31, від 07.02.2022 №14, від 12.07.2022 №69, від15.09.2022 №81, від 09.01.2023 №2, на загальну суму 86150 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з перебуванням під слідством та судом позивачем понесені витрати, пов`язані з отриманням правової допомоги, у розмірі 86 150, 00 грн, що підтверджено належними доказами, тому такі витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Доводи прокурора про відсутність підстав для стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на професійну правничу допомогу у кримінальному провадження, є неприйнятними, оскільки не наведено доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з виконаними адвокатом роботами, складністю справи та її значенням для позивача.

Зважаючи на тривалість досудового розслідування та судового провадження щодо ОСОБА_1 , складність справи та її значенням для позивача, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару адвоката.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Водночас, встановлено що позивач поніс витрати по сплаті вартості експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15 150 грн., що підтверджується договором про надання експертних послуг від 04.01.2022 №001-01 (Е)/22, рахунком до вказаного договору, квитанціями про оплату послуг на рахунок судового експерта від 05.01.2022 та від 01.02.2022 року.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині є також правильним.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно стягнув витрати пов`язані з проведенням судової експертизи в ході розгляду кримінальної справи є безпідставними, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються судові витрати та інші витрати.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 362, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Житомирської обласної прокуратури Гаврилюк Марини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 13 червня 2024 року.

Головуючий

Судді