Справа № 536/1465/19
Провадження № 2/536/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Веремєєвої О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява обґрунтована зокрема тим, що 07.09.2013 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який був зареєстрований Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 436.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 28.08.2019 р. шлюб між нами розірваний, місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено з нею.

За час шлюбу за спільні кошти нами було придбано наступне майно;

1. Газова плита Gorenie, вартість якого вона оцінює в 7 000 грн.;

2. Холодильник BOSCH двох компресорний - 10 000 грн.;

3. Мультиварка Philips - 3000грн.;

4. Тостер Polaris - 300 грн.;

5. Комп`ютерна акустика - 800 грн.;

6. Фотоапарат Canon - 10000 грн.;

7. Пилосос LG - 2 000 грн.;

8. Пральна машинка LG - 7000 грн.;

9. Перфоратор - 2 000 грн.;

10. Бойлер - 2 500 грн.;

11. М`який куточок - 5 500 грн.;

12. 3 табурети - 600 грн.;

13. Диван _ 5 500 грн.; -

14. Кухонний гарнітур - 5000 грн

15. Вентилятор - 200 грн.;

16. Люстра і бра в спальню - 600 грн.;

18. Бензокосарка - 2000 грн.;

19. Інструменти - 1000 грн.;

20. Набір посуду - 1500 грн.;

21. Сушка для білизни 2 шт. - 1 200 грн.;

22. Wi-Fi роутер - 300 грн.;

23. Набір столовий на 72 предмети - 2 000 грн.;

24. Планшет - 3500 грн;

25. Електробритва 2 шт. - 1 000 грн.

на загальну суму- 75 500 грн.

Вказане майно знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить батьку відповідача. Квартиру батьки відповідача подарували їм на весілля, в якій вони проживали разом з чоловіком та сином Марком до серпня 2018 р. В серпні 2018 р. вона забрала сина, його та свої особисті речі і пішла жити на орендовану квартиру. Ключі від квартири АДРЕСА_1 відповідач забрав і вона не має можливості забрати частину спільного майна, придбаного в період шлюбу.

Крім придбання спільного майна, за час перебування в шлюбі, в 2013-2017 р.р. за спільні кошти вони провели ремонт в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: провели заміну сантехніки - труб, унітазу та сифон на кухні на суму 6000 грн.; провели ремонт на кухні - пофарбували стелю, поклеїли шпалери, замінили рукомийник на суму 3000 грн.; замінили балконну раму, вікна в кухні та спальні на суму 13000 грн.; придбали лінолеум в коридор та спальню на суму 5500 грн.; Ремонт в спальні - поклеїли шпалери, пофарбували стелю, двері та батарею на суму 4000 грн., всього на суму 31 500 грн., вартість 14 частини будівельних матеріалів - 15 750грн. вважаю відповідач винен мені сплатити, так як все вищезазначене (вікна, лінолеум, труби, унітаз тощо) залишається відповідачу.

Відповідач відмовляється добровільно визнати належну їй частку спільного нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким:

- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_1 :

1. Газову плиту Gorenie - 7 000 грн.;

2. Холодильник BOSCH двох компресорний - 10 000 грн.;

3. Мультиварку Philips - 3000 грн.;

4. Комп`ютерну акустику - 800 грн.;

5. Фотоапарат Canon - 10 000 грн.;

6. Пилосос LG - 2 000 грн.;

7. Пральну машинку LG - 7 000 грн.;

8. Бойлер - 2 500 грн.;

9. 3 табурети - 600 грн.;

10. Диван - 3500 грн.;

11. Люстру і бра - 600 грн.

12. Комод - 1000 грн.;

12.Сушку для білизни 2 шт. - 1 200 грн.;

на загальну суму: 51 200 грн.

- в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 :

1. Тостер Polaris - 300 грн.;

2. Перфоратор - 2 000 грн.;

3. М`який куточок - 5500 грн.;

4. Кухонний гарнітур - 5 000 грн.;

5. Вентилятор - 200 грн.;

6. Бензокосарку - 2 000 грн.;

7. Інструменти - 1000 грн.;

8. Набір посуду - 1500 грн.;

9. Wi-Fi роутер - 300 грн.;

10. Набір столовий на 72 предмети - 2 000 грн.;

11. Планшет - 3 00 грн.;

12. Електробритву 2 пгг. - 1000 грн.

на загальну суму: 24 300 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину набутого в період шлюбу спільного майна - будівельних матеріалів на суму 15 750 грн.

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

08 січня 2024 року на адресу суду від представника відповідача - ОСОБА_5 надійшли письмові пояснення на позов, в яких вказано, що позивач має довести, що певне майно придбавалось сторонами під час перебування у шлюбі і що це майно було наявне у сторін на момент припинення шлюбних відносин.

До позовної заяви не додано жодного доказу придбання сторонами вказаного у позові майна, придбання цього майна у період перебування сторін у шлюбі, вартості цього майна та його існування у відповідача на момент розірвання шлюбу.

ОСОБА_6 не визнається факт того, що зазначене у позові майно придбавалось сторонами під час перебування у шлюбі, що воно було об`єктом спільної сумісної власності подружжя, не визнає факт наявності вказаного майна на момент розірвання шлюбу та на момент розгляду справи, не визнає факт перебування у нього цього майна та визначену позивачем вартість цього майна.

Сторони проживали у житлі, яке перебувало у їх тимчасовому користуванні.

Все необхідне для проживання, в тому числі меблі, побутові прилади тощо, були у цьому житлі на момент заселення подружжя. Ті речі, які купувались для забезпечення свого побуду подружжям під час спільного проживання, в тому числі навіть посуд, штори і подібні речі, позивачка забрала, коли припинились шлюбні відносини між сторонами. При цьому відповідач не вимагав від позивачки будь-якої компенсації за це майно.

На підставі вищевикладеного, просили суд ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні позові.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову.

Суд дослідивши матеріали справи та докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач просила здійснити поділ наступного майна

1. Газова плита Gorenie, вартість якого вона оцінює в 7 000 грн.;

2. Холодильник BOSCH двох компресорний - 10 000 грн.;

3. Мультиварка Philips - 3000грн.;

4. Тостер Polaris - 300 грн.;

5. Комп`ютерна акустика - 800 грн.;

6. Фотоапарат Canon - 10000 грн.;

7. Пилосос LG - 2 000 грн.;

8. Пральна машинка LG - 7000 грн.;

9. Перфоратор - 2 000 грн.;

10. Бойлер - 2 500 грн.;

11. М`який куточок - 5 500 грн.;

12. 3 табурети - 600 грн.;

13. Диван _ 5 500 грн.; -

14. Кухонний гарнітур - 5000 грн

15. Вентилятор - 200 грн.;

16. Люстра і бра в спальню - 600 грн.;

18. Бензокосарка - 2000 грн.;

19. Інструменти - 1000 грн.;

20. Набір посуду - 1500 грн.;

21. Сушка для білизни 2 шт. - 1 200 грн.;

22. Wi-Fi роутер - 300 грн.;

23. Набір столовий на 72 предмети - 2 000 грн.;

24. Планшет - 3500 грн;

25. Електробритва 2 шт. - 1 000 грн.

на загальну суму - 75 500 грн

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Суд зазначає, що єдиними доказами, які могли б підтвердити обставини вказані позивачем, були покази свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , допитаних під час судового засідання.

Проте суд не може їх визнати допустимими, оскільки свідками не конкретизовано де, коли, за які суми було придбано майно, яке є предметом спору, товарних чеків вони не бачили.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу існування вказаних речей, їх ідентифікації, підтвердження придбання речей за спільні кошти сторін.

Керуючись ст. ст. 76, 82, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, ст.ст. 5, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 68, 69 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя- відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський