Справа № 307/893/24
Провадження № 2/307/205/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Стецюк М.Д., секретар судового засідання Цех Г.М., за участю представника позивачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Марич Іван Юрійович звернулася до суду з позовною заявою до Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування вимог зазначили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 , виданого Фондом комунального майна Тячівського району від 04 квітня 1994 року мама позивачки ОСОБА_4 , брати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 стали власниками квартири АДРЕСА_1 . 03 лютого 2009 року вони, як співвласники, уклали договір про поділ цього нерухомого майна (квартири) і визначили частки, кожен отримав по 1/4 частини квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 її мама ОСОБА_4 , брати ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , згідно із Договором дарування від 11 лютого 2009 року подарували позивачці свої частки і вона стала одноосібним власником цієї квартири АДРЕСА_1 . Брат ОСОБА_3 одружився та проживав з дружиною та дітьми в с. Бедевля, а після розлучення з дружиною у 2021 році виїхав за межі України і проживає за кордоном. Маючи намір зареєструвати місце проживання доньки в своїй квартирі, позивачка у лютому 2024 року звернулась в ЦНАП Тячівської міськради за консультацією і їй повідомили, що вона не може вчиняти жодних дій по відношенню до своєї квартири через наявність обмежень - арештів на квартиру, накладених через боргові зобов`язання брата ОСОБА_3 . У наданій реєстратором інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №, у розділі «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» містяться записи про те, що арешти на мою квартиру накладено відділом ДВС Тячівського РУЮ у виконавчих провадженнях за реєстраційними номерами обтяжень №10082565 від 28 липня 2010 року, №10953052 від 17 березня 2011 року, №12098112 від 26 січня 2012 року та № 12723878 від 11 липня 2012 року, зареєстрованих реєстратором Закарпатською філією ДП «Інформаційний центр» і накладено ці арешти на майно власника ОСОБА_3 , який в 2010-2012 роки не був власником цієї квартири чи частки в ній, тобто арешт накладено на чуже для боржника ОСОБА_3 майно, що є явно протиправним. Відповідач відмовляється переглянути зазначені виконавчі провадження та скасувати за власною ініціативою арешт нерухомого майна, у відповідь зазначив, що такий арешт дійсно накладався стосовно боржника ОСОБА_3 по місцю його реєстрації, На сьогоднішній день виконавчих документів стосовно боржника ОСОБА_3 у відповідача не має. Крім того, керівник відділу ДВС повідомив про неможливість такого зняття арешту, тому зняття арештів можливе лише за рішенням суду.

Враховуючи викладене, просить скасувати арешт нерухомого майна позивачки, а саме арешти житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстровані реєстратором Закарпатською філією ДП «Інформаційний центр» за реєстраційними номерами обтяжень №10082565 від 28 липня 2010 року, №10953052 від 17 березня 2011 року, №12098112 від 26 січня 2012 року та № 12723878 від 11 липня 2012 року, а стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

06 березня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків вказаних згідно ухвали суду.

11 березня 2024 року, на виконання вказаної ухвали суду, представником позивачки усунуто недоліки позовної заяви.

12 березня 2024 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом, призначено справу до підготовчого судового засідання, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .

30 квітня 2024 року ухвалою Тячівський районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених підстав у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 04 квітня 1994 року, квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.14).

03 лютого 2009 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та позивачкою ОСОБА_2 було укладено договір поділу нерухомого майна (квартири), посвідчений державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М.Т., та зареєстрований в реєстрі за № 2-176, в результаті укладеного договору, розмір часток власників квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 становить 1/4, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21770430 від 04 лютого 2008 року (а.с.16-18).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21859531 від 12 лютого 2009 року власником у формі приватної власності у частці 3/4 квартири за адресою: АДРЕСА_2 є позивачка ОСОБА_2 на підставі договору дарування №2-296 від 11 лютого 2009 року посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Бенчак М.Т. (а.с.19).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366611128 від 20 лютого 2024 року встановлено, що на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , наявні наступні обтяження:

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10082565, зареєстровано 28 липня 2010 року за №10082565 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 18702106 від 28 липня 2010 року, Відділ ДВС Тячівського РУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_3 ;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10953052, зареєстровано 17 березня 2011 року за №10953052 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 24952676 від 17 березня 2011 року, відділ ДВС Тячівського РУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_3 ;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12098112, зареєстровано 26 січня 2012 року за №12098112 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 28201077 від 18 січня 2012 року, відділ ДВС Тячівського РУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_3 ;

- арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12723878, зареєстровано 11 липня 2012 року за №12723878 реєстратором: Закарпатська філія державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 33146470 від 11 липня 2012 року, відділ ДВС Тячівського РУЮ, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_3 (а.с.20-23).

Із листа Тячівського відділу ДВС у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №14107 від 29 лютого 2024 року вбачається, що за реєстраційними номерами обтяжень №10082565 від 28 липня 2010 року, №10953052 від 17 березня 2011 року, №12098112 від 26 січня 2012 року, №12723878 від 11 липня 2012 року та Бази даних АСВП на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження, відповідно №№18702106, 24952676, 28201077, 33146470 в яких боржником є ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце його реєстрації (проживання) яке зазначено у виконавчих документах: АДРЕСА_2 та накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Дані виконавчі провадження №№18702106, 24952676, 28201077, 33146470 завершені у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, відповідно до п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (попередньої редакції закону) та повернуті стягувачу. Крім того, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» в разі завершення виконавчого провадження та повернення стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, зняття арешту з майна боржника, не передбачено (а.с.13).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

У відповідності до положень статті 41, 55 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як встановлено судом, арешт накладений на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 за реєстраційними номерами обтяжень №10082565, №10953052, №12098112 та №12723878 було накладено Закарпатською філією державного підприємства «Інформаційний Центр» Міністерства юстиції України, на підставі обтяження: постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП 18702106 від 28 липня 2010 року, ВП 249526776 від 17 березня 2011 року, ВП 28201077 від 18 січня 2012 року, ВП 33146470 від 11 липня 2012 року де власником зазначено ОСОБА_3 . Проте, як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 366611128 від 20 лютого 2024 року, власником даної квартири в цілій частці є позивачка ОСОБА_2 .

Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, суд вважає, що наявність обтяжень у формі арештів на квартиру перешкоджає дійсному власнику володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а тому обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, що дає підстави для задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 4844,80 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зареєстровані реєстратором Закарпатською філією ДП «Інформаційний центр» за реєстраційними номерами обтяжень №10082565 від 28 липня 2010 року, №10953052 від 17 березня 2011 року, №12098112 від 26 січня 2012 року та №12723878 від 11 липня 2012 року.

Стягнути з Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 4844 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи:

Позивачка ОСОБА_2 , жителька: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: м. Тячів, вул. Лазівська, № 2, .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , житель: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 13 червня 2024 року.

Суддя М.Д. Стецюк