Провадження номер 2/741/22/24
Єдиний унікальний номер 741/484/22
РІШЕННЯ

іменем України

18 листопада 2024 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Багмута О.С.,

позивача (відповідача) ОСОБА_1 ,

представника позивача (відповідача) адвоката Коленченка О.О.,

відповідача (позивача) ОСОБА_2 ,

представника відповідача (позивача) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, об`єднаної зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

УСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовною заявою поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_2 , який було зареєстровано 29 вересня 1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції, відповідний актовий запис № 96.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені і спільне господарство не ведеться.

За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно, а саме:

- у 2013 році було придбано транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , орієнтовною вартістю 105000 грн;

- у 2019 році було придбано транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп - бортовий 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , орієнтовною вартістю 117000 грн.

За час спільного проживання у шлюбі було побудовано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 149 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною вартістю 455632 грн 00 коп. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем, у даному будинку зареєстровано місце проживання як позивача, так і відповідача.

Таким чином, придбавши у 2013 році рухоме майно: транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп - бортовий 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , під час перебування у шлюбі, позивач та відповідач набули право спільної власності на спірне майно відповідно до положень ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України та право на рівну частку в майні.

Посилаючись на приписи ст. ст. 183, 190, 316, 317, 319, 325, 358, 361, ч. 1-2 ст. 364, 370 ЦК України, ст. 115 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 60, 69 Сімейного Кодексу України просила суд :

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ;

- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та 1/2 частини вартості транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 111000 грн;

- виділити ОСОБА_4 в натурі ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по АДРЕСА_1 .

Одночасно, подано клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , а також судової будівельної експертизи житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Носівського районнного суду Чернігівської області від 22 липня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 07 листопада 2022 року. Одночасно установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії цієї ухвали, а позивачу надано право на подання відповіді на відзив протягом строку, який складає десять днів від дня отримання відзиву (а. с. 47, т. 1).

07 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідача адвоката Салій О.О. було задоволено та відкладено підготовче судове засідання до 11 січня 2023 року (а. с. 61 т. 1).

14 березня 2023 року до суду надійшло письмове клопотання представника відповідача адвоката Салій О.О. про об`єднання позовів, яке мотивовано тим, що 16 січня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання спірного майна особистою приватною власністю, за яким у справі № 741/144/23 відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 14 березня 2023 року. На думку ОСОБА_2 , обидва позови є взаємопов`язаними і їх спільний розгляд є доцільним, їх об`єднання в одне провадження сприятиме виконанню завдань цивільного судочинства (а. с. 83-84 т. 1).

Судом установлено, що 16 січня 2023 року до провадження судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. надійшла позовна заява ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_4 про визнання спірного майна особистою приватною власністю.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачка звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, яким просила визнати за ним ( ОСОБА_2 ) право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , та причіп до нього «ПГМФ 830200», 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , та стягнути на її ( ОСОБА_4 ) користь компенсацію вартості 1/2 частки вказаного рухомого майна, а також виділити відповідачці в натурі 1/2 частини належного йому нерухомого майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 87-94 т. 1).

Зазначав, що рішеннями виконавчого комітету Носівської міської ради народних депутатів від 20 грудня 1992 року № 199 йому було виділено присадибну ділянку під забудову за адресою: АДРЕСА_1 , а рішенням від 28 лютого 1992 року № 24 надано дозвіл на будівництво житлового будинку за тією ж адресою.

Станом на той час ОСОБА_2 перебував у шлюбі із ОСОБА_5 , який був розірваний 18 серпня 1995 року.

Маючи намір побудувати будинок, який виник у них із ОСОБА_5 до виділення земельної ділянки, вони почали придбавати будівельні матеріали ще з 1989 року. Оскільки особистих заощаджень на придбання будівельних матеріалів та проведення самого будівництва не вистачало, їм ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_5 було отримано ссуду в Ощадбанку.

Будівництво житлового будинку проводилося в 1993-1994 роках і станом на 1995 рік будинок був повністю збудований і готовий до здачі в експлуатацію.

На момент реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 був уже створений (збудований) і тому він не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_4 та його.

ОСОБА_4 ані коштами, ані особистою працею у набутті (створенні) спірного будинку участі не брала, а на момент реєстрації шлюбу спірний житловий будинок уже був повністю збудований.

Ухвалою судді Носівського районнного суду Чернігівської області від 26 січня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 березня 2023 року. Одночасно установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали, а позивачу надано право на подання відповіді на відзив протягом строку, який складає десять днів від дня отримання відзиву (а. с. 139-140 т.1).

Одночасно задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 та витребувано з комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської міської ради (17100, м. Носівка Чернігівської області, вул. Центральна, буд. 20) інвентарну справу на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка надійшла до суду 16 лютого 2023 року.

Ухвалою Носівського районнного суду Чернігівської області від 14 березня 2023 року клопотання відповідача ОСОБА_2 задоволено, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (єдиний унікальний номер 741/484/22, провадження № 2/741/109/23) та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю (єдиний унікальний номер № 741/144/23, провадження № 2/741/213/23) об`єднано в одне провадження. Об`єднаній цивільній справі присвоїти єдиний унікальний номер № 741/484/22. Продовжено судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. (а. с. 181 т.1).

Ухвалою Носівського районнного суду Чернігівської області від 14 березня 2023 року клопотання представника ОСОБА_4 адвоката Коленченка О.О. про призначення судової автотоварознавчої експертизи та судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

1. якою є ринкова вартість транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ?

Також призначено в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

1. якою є вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих АДРЕСА_1 .

2. чи можливий варіант поділу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 , за яким позивачу ОСОБА_4 буде виділено в натурі наступні житлові та нежитлові приміщення згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме: кімнати 1-9, 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2?

3. визначити можливі варіанти виділу в натурі 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 відповідно до 1/2 частки у праві спільної сумісної власності співвласників ( ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ) даного будинку із забезпеченням наявності (можливістю облаштування) самостійного входу у відокремленій частині вказаного об`єкту нерухомості, що виділяється.

Проведення експертиз доручено експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивих висновків та відмову від дачі висновків.

У розпорядження експертів надано матеріали цивільної справи № 741/484/22 в одному томі. Оплату за проведення експертиз покладено на позивача ОСОБА_4 .

Провадження у справі зупинено на час проведення експертиз (а. с. 184-185 т. 1).

Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року у вказаній справі поновлено провадження, оскільки на адресу суду надійшли висновки експерта № 1336/1337/23-24 від 14 липня 2023 року та № 1338/23-24 від 12 грудня 2023 року, призначено підготовче судове засідання на 12 лютого 2024 року (а. с. 206-245, 247 т. 1).

У зв`язку з проведенням судових експертиз 05 лютого 2024 року представником ОСОБА_4 адвокатом Коленченко О.О. до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою він просив суд:

1. у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

2. стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 51530 грн 00 коп.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_4 в натурі частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 в першому варіанті поділу в натурі приміщень згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року, а саме: 1-9, 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2 та визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 в першому варіанті поділу в натурі приміщень згідно з технічним паспортом від 17 червня 2022 року, а саме: 1-9, 1-1, 1-3, 1-7, 1-8, 1-6, 1-2.

Судові витрати покласти на ОСОБА_2 (а. с. 6-8 т. 2).

06 лютого 2024 року позивачем (відповідачем) ОСОБА_4 було подано додаткові письмові пояснення щодо обставин сумісного будівництва та експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 19-24 т. 2).

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_2 та витребувано від акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформацію, чи отримував ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , уродженець с. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, у період з 1992 року по 1993 рік в Ощадбанку кредит на будівництво в розмірі 300 тисяч рублів, а також інформацію щодо дати погашення цього кредиту (а. с. 42-42 т. 2).

25 березня 2024 року АТ «Державний ощадний банк України» повідомив суд, що не може надати інформацію, чи отримував ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у період 1992 рік по 1993 рік кредит на будівництво в розмірі 300 тисяч рублів, а також інформацію щодо дати погашення цього кредиту, оскільки встановлено термін зберігання документів 5 років після виконання умов договору (а. с. 55 т. 2).

11 квітня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а. с. 59 т. 2).

Допитані судом свідки сторони відповідача (позивача) ОСОБА_2 надали такі покази:

ОСОБА_7 повідомив, що, починаючи з 1996 року, він періодично бував у Носівці, а, починаючи з 2002 року, - перебуває у дружніх стосунках із ОСОБА_2 , неодноразово гостював у нього вдома, знає його першу сім`ю, а другу сім`ю менше. Зі слів ОСОБА_8 , той брав великий кредит для будівництва будинку, будинок у подальшому збудував, а кредит виплатив, документи на придбані будівельні матеріали зберіг. Пригадує, що коли уперше був у ОСОБА_8 удома, у будинку не було повністю обладнано другий поверх та підвальне приміщення;

ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що знайомий із ОСОБА_8 з 1986 року, усередині 1990-х років, разом із ОСОБА_8 працювали в одній організації. Пригадує, як у 1993 році він допомагав ОСОБА_8 привозити на будівництво нового будинку по АДРЕСА_1 будівельні матеріали, зокрема, піно блок. Лариси ОСОБА_10 , коли тривало спорудження будинку, він тоді не знав, натомість участь у будівництві брала його ( ОСОБА_8 ) перша дружина ОСОБА_11 . Він ( ОСОБА_9 ) неодноразово брав участь у толоках та йому достовірно відомо, що для спорудження будинку ОСОБА_8 брав кредит у банку. У 1995 році будівництво закінчилось. Орієнтовно у 1993-1994 роках до будинку було підключено мережу водопостачання, у 1993 році електричну енергію, десь у 1994-1995 році газопостачання;

ОСОБА_12 надала покази, якими пригадала, що в перших числах початку 1995 року вона разом зі своїм нині покійним чоловіком перебувала в гостях у ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . Там також перебувала перша дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_11 . У будинку було відносно тепло, лише не було проведено внутрішніх робіт на другому поверсі та у підвалі;

ОСОБА_13 дала суду покази, що дізналась від нині покійної дружини ОСОБА_2 ОСОБА_14 , що вони розпочали спорудження будинку. Пригадала, що, коли (імовірно, 07 січня 1995 року) вона разом з ОСОБА_12 приїздили у гості до ОСОБА_15 у будинок АДРЕСА_1 , там була ОСОБА_11 . Будинок уже був готовим для проживання, у ньому було тепло;

ОСОБА_16 як свідок суду показав, що, коли він уперше приїздив до ОСОБА_2 додому в будинок АДРЕСА_1 , там була перша його дружина ОСОБА_17 , саме з нею ОСОБА_2 у період шлюбу збудували цей будинок. На етапі спорудження будинку ОСОБА_18 він там не бачив. Достеменно року початку та закінчення будівництва він не пам`ятає, однак пригадує, що це було за життя нині покійної дружини ОСОБА_14 ;

ОСОБА_19 дав показання, що на початку 1990-х років він, будучи директором одного з підприємств району, надавав ОСОБА_2 для допомоги у спорудженні будинку автомобіль та трактор. Пригадав, що після 1991 року він разом з першою дружиною ОСОБА_2 ОСОБА_20 , брав особисту участь у толоках, на які остання, зокрема, привозила продукти харчування. Пізніше, коли він заходив до будинку, то бачив, що у ньому є мережі газопостачання, опалення та водопостачання;

ОСОБА_21 надав покази, що по АДРЕСА_2 , орієнтовно наприкінці 1991 року-на початку 1992 року він отримав під забудову земельну ділянку, а недалеко (навпроти через дорогу) таку ж ділянку отримав і ОСОБА_2 . Пригадує, що у 1992 році будівництво в ОСОБА_2 перебувало в розпалі та тривало до 1995 року. При спорудженні будинку залучався кран, перекриття і стіни робили робітники та сам ОСОБА_2 . З ким на той час був у шлюбі ОСОБА_2 , йому не відомо. По АДРЕСА_1 водопостачання та газопостачання були прокладені у 1993-1994 роках, тоді ж була підключена електроенергія;

ОСОБА_22 , 1980 року народження, дала суду показання, що вона є донькою ОСОБА_2 . Раніше вона разом з батьком, матір`ю та братом проживали по АДРЕСА_3 , а у січні 1995 року батько переїхав у новозбудований будинок по АДРЕСА_4 . На той момент будинок був повністю придатним до проживання, а шлюб батька з її матір`ю ще не був розірваний. Фактично завершення будівництва цього будинку відбулося в 1994 році. У січні 1995 року, коли будинок уже був збудованим, мав дах, вінка, двері, але без косметичного ремонту, ОСОБА_1 , не будучи одруженою із батьком свідка, привезла вантажним автомобілем марки «ГАЗ» свої меблі для облаштування будинку. Свідок добре пам`ятає ці події, оскільки у 1995 році їй було 15 років.

Позивач (відповідач) ОСОБА_1 та її представник адвокат Коленченко О.О. у судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Привертали увагу суду, що спірний будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями було збудовано спільною працею та за спільні кошти подружжя, уведено в експлуатацію у 1998 році в період перебування сторін у шлюбі. Оскільки наразі шлюб розірвано, а сторони не досягли згоди щодо поділу майна в добровільному порядку, будинок належить сторонам на право спільної сумісної власності, частки у якій є рівними. Транспортні засоби (автомобіль та причіп) придбані теж у шлюбі необхідно залишити у власності ОСОБА_2 , присудивши їй компенсацію у розмірі ? частини від їх вартості. У задоволенні позову ОСОБА_2 просили відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю його вимог.

Відповідач (позивач) ОСОБА_2 та його представник адвокат Тригуб О.О. (прізвище змінено відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_6 від 12 квітня 2024 року, а. с. 63 т. 2) визнали частково позовні вимоги ОСОБА_1 , не заперечували проти визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на транспортний засіб «SAMAND» та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, та стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини вартості цих транспортних засобів. Однак ОСОБА_2 та його представник категорично не визнали позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виділення ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя в натурі частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 . Свою позицію мотивували поясненнями, аналогічними поясненням, зазначеним у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову в цій частині відмовити. Стверджували, що на момент реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 уже існував як об`єкт нерухомості, а тому він не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_4 ані коштами, ані особистою працею у набутті (створенні) спірного будинку ніякої участі не брала. Натомість просили суд позов ОСОБА_2 про визнання спірного майна особистою приватною власністю задовольнити повністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача (відповідача) ОСОБА_1 , її представника адвоката Коленченка О.О., відповідача (позивача) ОСОБА_8 , його представника адвоката Тригуб О.О., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на нижченаведене.

Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено нижченаведені факти і відповідні їм правовідносини.

20 грудня 1991 року рішенням виконавчого комітету Носівської міської Ради народних депутатів ОСОБА_2 було виділено присадибну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , в розмірі 0,15 га (п. 46) (а.с. 101 т. 1).

28 лютого 1992 року рішенням № 24 виконком Носівської міської ради народних депутатів дозволив ОСОБА_2 будівництво індивідуального житлового будинку на три кімнати у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,15 га (а. с. 102 т.1, а.с. 27 т.2).

06 квітня 1992 року районним архітектором було здійснено виніс в натуру земельну ділянку індивідуального забудовника ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 (а.с.25 т.2).

18 серпня 1995 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано, про що зроблено актовий запис за № 60 (свідоцтво серії НОМЕР_7 від 18 серпня 1995 року, видане Носівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області) (а.с.100 т. 1).

29 вересня 1995 року гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_23 зареєстрували шлюб, про що того ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Носівського районного управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 96. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_15 (а. с. 160 т.1, а.с.29 т.2).

16 березня 1994 року рішенням виконкому Носівської міської ради за № 55 ОСОБА_24 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для передачі у власність, орієнтовною площею 0,15 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських приміщень та споруд 0,10; ведення особистого селянського господарства 0,05 га по АДРЕСА_4 . (а.с.35 т.2).

04 листопада 1996 року ОСОБА_2 як власником в цілому було замовлено, а начальником Носівського районного БТІ виготовлено технічний паспорт на жилий будинок індивідуального фонду по АДРЕСА_1 . Рік побудови: підвал 1996, жилий будинок -, веранда -, огорожа- (а. с. 31-34 т.2).

17 березня 1998 року актом про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку прийнято в експлуатацію будинок АДРЕСА_4 ; забудовник ОСОБА_2 . Комісія встановила: будівництво розпочато лютого 1992 року і закінчено в листопада 1996 року. Комісія постановила: пред`явлені до здачі домоволодіння ОСОБА_2 , що мешкає по АДРЕСА_4 , вважати прийнятим (а.с.103 т. 1).

10 квітня 1998 року виконкомом Носівської міської ради народних депутатів Семешку Віктору Миколайовичу було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому, який розташований по АДРЕСА_1 , та виданий на підставі рішення виконкому Носівської міської ради від 24 березня 1998 року (а.с.22, 104 т.1, а.с.35 т.2).

З 11 квітня 1998 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 (витяг з реєстру територіальної громади, дата формування 15 вересня 2023 року (а.с.30 т.2)

17 червня 2022 року КП «Носівське БТІ» на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , загальною площею приміщень 149,0 кв. м., житлова основна 40,1 кв.м. Згідно з описом основних конструктивних елементів роки спорудження: підвал 1996, житловий будинок 1996, веранда 1996, ганок 1999, сарай 1999, гараж 1999, погріб під будівлею 1999, навіс 2022, вбиральня 1999, ворота 2020, хвіртка 2020, огорожа 2020 (а.с.23-28 , 106-108 т. 1, 37-41 т.2).

05 січня 2023 року довідкою № 6 в.о. директора КП «Носівське бюро технічної інвентаризації», виданою ОСОБА_2 , підтверджено, що станом на 31 грудня 2012 року в АДРЕСА_5 (раніше була адреса АДРЕСА_1 ) будинок зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Носівської міської ради від 10 квітня 1998 року (а.с.105 т.1).

31 серпня 2023 року ОСОБА_4 змінено ім`я на ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_8 (а. с. 48 т. 2).

З оглянутої у судовому засіданні домової книги вбачається, що ОСОБА_2 значився прописаним за адресою АДРЕСА_4 , після зміни порядку нумерації будинків по АДРЕСА_1 , з 10 квітня 1998 року, а ОСОБА_25 , - починаючи з 11 квітня 1998 року. Після втрати паспорта, по довідці, ОСОБА_2 значився зареєстрованим за місцем проживання АДРЕСА_1 , з 15 березня 1984 року (копія а. с. 71-73, 96-100 т.2).

17 вересня 2024 року на запит адвоката Тригуб О.О. Носівська міська рада повідомила, що за адресою: АДРЕСА_1 , значаться зареєстровані:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15 березня 1984 року і по теперішній час;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 11 квітня 1998 року і по теперішній час (а. с. 106 т. 2).

Також судом оглянуто інвентарну справу № 7010 на домоволодіння по АДРЕСА_6 , яка містить сукупність матеріалів технічної інвентаризації, що характеризують зазначений вище будинок як об`єкт нерухомого майна та якою стверджуються факти прийняття уповноваженими органами рішень щодо надання дозволів на початок будівництва, завершення спорудження будинку, та інші матеріали технічної інвентаризації.

Висновком експерта за результатами проведення судової автотоварозначої експертизи у цивільній справі № 741/484/22 від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24 визначено ринкову вартість автомобіля «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.207-212 т.1).

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 741/484/22 від 12 грудня 2023 року № 1338/23-24 визначено ринкову вартість житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих АДРЕСА_1 , а також варіант1 та варіант 2 поділу житлового будинку з надвірними спорудами з виділенням у натурі ? частини житлового будинку і господарських споруд.

Встановленим у судовому засіданні правовідносинам підлягають застосуванню нижченаведені норми права.

Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Майнові відносини, які складаються між подружжям сторін у справі, урегульовано у нормах КпШС України, ЦК Української РСР, СК України та ЦК України.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих положень СК України з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.

Так, відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Частиною 1 статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені також у статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції).

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України).

Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з наданих стороною ОСОБА_2 у справі доказів судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , як забудовником, будівництво спірного будинку по АДРЕСА_4 розпочато у лютому 1992 року, тобто у період шлюбу з ОСОБА_5 , і таке будівництво закінчено у листопада 1996 року, тобто у період шлюбу з ОСОБА_1 .

Таким чином, поза шлюбом з ОСОБА_1 спорудження будинку тривало з лютого 1992 року по 28 вересня 1995 року, у той час як у шлюбі з ОСОБА_1 продовжувалось у період з 29 вересня 1995 року (дати державної реєстрації шлюбу між сторонами у справі) та тривало по листопад 1996 року, про що свідчить технічний паспорт на жилий будинок індивідуального фонду по АДРЕСА_1 , від 04 листопада 1996 року та акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку прийнято в експлуатацію будинок АДРЕСА_4 від 17 березня 1998 року.

Суд погоджується із доводами ОСОБА_2 про те, що на час реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 основні роботи по будівництву будинку були завершені, і після цього обидві сторони проводили певні роботи в будинку, які на істотну його вартість не вплинули.

При посиланні на вимоги статтей 60, 69, 71 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач (відповідач) ОСОБА_1 мала довести, що збільшення вартості спірного майна у період з 29 вересня 1995 року по листопад 1996 року є істотним і в таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи безпосередня власна трудова діяльність.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, оскільки необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, а й співвідносити у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи в остаточному об`єкті.

Однак, наявними у справі доказами не підтверджується не тільки факт грошових затрат колишньої дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , а й факт її трудових затрат, коли вона могла б вкладатися якщо не фінансово, то власною працею в істотне збільшення вартості спірного майна у зазначений вище період. Такі обставини позивачем (відповідачем) ОСОБА_1 суду не доведені.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на Ѕ частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане із вкладенням в об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Ураховуючи наведене, суд робить висновок, що позивачем (відповідачем) ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її внесок у будівництво спірного будинку з 29 вересня 1995 року по листопад 1996 року у розумінні частини 1 статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування ОСОБА_1 у шлюбі із ОСОБА_2 на момент уведення в експлуатацію спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя.

У судовому засіданні було досліджено надані стороною ОСОБА_2 копії квитанції до прибуткових касових ордерів, накладних, товарно-транспортних накладних, ордерів виданих у період з 02 березня 1993 року та по 17 жовтня 1994 року на придбання шиферу, щебеню, цегли, блоків, бетону, перекриття для КСТ, лісоматеріалів, дралі, плит ДВП, кирпичу силікатного, газифіакції, колонки-газ, скла, які свідчать про придбання ОСОБА_2 будівельних матеріалів, які застосовувались у будівництві для зведення і опорядження будівель та споруд за АДРЕСА_1 (а. с. 111-134 т. 1).

У суду відсутні будь-які сумніви щодо того, що вказані будівельні матеріали і будівельні конструкції не були використані при спорудженні спірного будинку, оскільки їх застосування у будівництві підтверджено описами основних конструктивних елементів, характеристиками будівель і споруд, зазначеними у технічних паспортах на будинок по АДРЕСА_1 (а.с.26 т.1, а.с.34 т.2).

При цьому, від сторони позивача (відповідача) ОСОБА_1 жодних клопотань про визнання указаних вище доказів неналежними та/або недопустимими до суду не надходило.

Зазначення у техніних паспортах на будинок по АДРЕСА_1 . років спорудження: підвалу 1996, житлового будинку 1996, веранди 1996, суд уважає роками завершення будівництва, що відповідає акту про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 17 березня 1998 року (а. с. 26 т. 1, а. с. 34 т. 2).

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 756/15452/17.

Тому суд уважає, що сам по собі факт видачі 10 квітня 1998 року виконкомом Носівської міської ради народних депутатів свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому, який розташований по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , тобто в період шлюбу з ОСОБА_1 , не є безумовною достатньою підставою для віднесення такого майна до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 522/20693/15-ц вказано, що факт придбання майна під час шлюбу автоматично не відносить це майно до спільної сумісної власності подружжя, необхідно перевіряти, за які кошти таке майно було набуте.

З огляду на викладене вище, проаналізувавши здобуті докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення ОСОБА_1 в натурі 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованих по АДРЕСА_1 , необхідно відмовити, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю, визнавши житловий будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

У зв`язку з викладеним судом відхиляються доводи представника ОСОБА_1 адвоката Коленченка О.О. про необхідність застосування у правовідносинах, що виникли, роз`яснень, що містяться у п. 7, п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», згідно з якими право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради, а, відтак, спірний будинок автоматично є об`єктом права приватної власності подружжя.

Оскільки судом не встановлено наявності понесених в істотному розмірі затрат з боку ОСОБА_1 при спорудженні спірного будинку, то в такому разі остання не позбавлена можливості як колишня дружина ОСОБА_2 , вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати реально понесені під час перебування у шлюбі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на транспортні засоби «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , суд зазначає, що вимоги про визнання за відповідачем (позивачем) ОСОБА_2 права власності на указані транспортні засоби і стягнення на користь позивачки (відповідачки) ОСОБА_1 відповідної грошової компенсації необхідно розглядати як вимогу про поділ цих неподільних речей шляхом виділення їх у власність ОСОБА_2 та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на транспортні засоби. Унаслідок його виділення у власність однієї із сторін і такого стягнення на користь іншої сторони у спорі право спільної сумісної власності на автомобіль та причіп припиняється.

Судом установлено що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації 11 вересня 2013 року, та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , дата реєстрації 24 липня 2019 року, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортого засобу, відповідно, НОМЕР_9 та НОМЕР_10 (а. с. 12, 13, 20, 21 т. 1).

Таким чином, зазначені транспортні засоби придбані сторонами у справі під час перебування їх у шлюбі та оформлені на ОСОБА_2 .

Згідно з висновком експерта за результатами проведеної судової автотоварознавчої експертизи від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24 ринкова вартість транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , на час проведення огляду 06 червня 2023 року складає 93020 грн 00 коп., а транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 10040 грн 00 коп. (а. с. 212 т. 1).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 1, 4 та 5 статті 71 СК України).

ОСОБА_1 не претендувала на те, щоб залишити автомобіль та причіп собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією ОСОБА_2 за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від ОСОБА_2 .

Суд констатує, що вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку іншої сторони у справі попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такої сторони законодавство України не вимагає. Факт відсутності у сторони коштів для одномоментної виплати компенсації іншій стороні сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

У судовому засіданні, судових дебатах сторона ОСОБА_2 визнала позов ОСОБА_1 у частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на транспортні засоби «SAMAND», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, згідно з частинами 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто визнання позову відповідачем згідно зі ст. 82 ЦПК України є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Отже, позов ОСОБА_1 у цій частині підлягає задоволенню з подальшим визнанням за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ринкова вартість якого становить 93020 грн 00 коп. та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 10040 грн 00 коп., припиненням права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ці об`єкти, стягненням із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вартості указаних транспортних засобів.

Визначаючи вартість спірних автомобіля та причепа, суд бере за основу вартість, зазначену у висновку саме експерта від 14 липня 2023 року № 1336/1337/23-24 за результатами експертизи, що проведена за клопотанням ОСОБА_1 , та бере до уваги, що жодна зі сторін заперечень щодо висновку судової автотоварознавчої експертизи не надала.

При вирішенні цієї справи судом враховуються також положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Принцип змагальності згідно зі ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, натомість позов ОСОБА_2 задоволенню повністю.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України при ухвалені рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, судом розглянуто позовну заяву майнового характеру. Відповідно, ціна позову визначається згідно з вимогами п. п. 1, 2, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України: у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується; у позовах про визнання права власності на майно вартістю майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що нею судовий збір сплачено у розмірі 3388 грн 16 коп., тобто 50 відсотків, виходячи з орієнтовної вартості усього майна у сумі 677632 грн 00 коп. (а. с. 6, 7 т. 1).

При зверненні до суду ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 4556 грн 32 коп. відповідно до орієнтовної вартості майна у розмірі 455632 грн, зазначено, що в разі необхідності судовий збір буде доплачено (а. с. 91, 95 т. 1).

За проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1338/23-24 ОСОБА_1 сплачено 15294 грн 72 коп., за проведення автотоварознавчої експертизи № 1336/1337/23-245 3345 грн 72 коп. (а. с. 198, 220 т. 1).

У ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 зазначено, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Аналогічні вимоги містить і ч. 2 ст. 176 ЦПК України, за змістом якої, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

З урахуванням висновків будівельно-технічної експертизи № 1338/23-24, автотоварознавчої експертизи № 1336/1337/23-245 ціна позову за позовною вимогою позивача (відповідача) ОСОБА_1 становить, відповідно, 749588 грн та 103060 грн, за позовною вимогою відповідача (позивача) ОСОБА_2 749588 грн (а. с. 212, 238 т. 1).

Відтак, підлягала сплаті сума судового збору:

ОСОБА_1 : 749588 + 103060 х 1% = 8526,48, з яких 50 % становить 4263 грн 24 коп.; фактично сплачено 3388 грн 16 коп.; підлягає стягненню 875 грн 08 коп. (4262,24 3388,16);

ОСОБА_2 : 749588 х 1% = 7495 грн 88 коп., з яких фактично сплачено 4556 грн 32 коп.; підлягає стягненню: 2339 грн 56 коп. (7495,88 4556,62).

Одночасно, у зв`язку із визнанням позову та, відповідно, задоволення судом позову у цій частині із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчої експертизи вартості транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (висновок № 1336/1337/23-24 від 14 липня 2023 року) у розмірі 3345 грн 72 коп.

Зважаючи на положення частини 8 статті 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів сторонами у справі заявлені клопотання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, докази щодо розміру яких будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти часткове визнання позову відповідачем ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ринкова вартість якого становить 93020 (дев`яносто три тисячі двадцять) грн 00 коп. та транспортний засіб «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ринкова вартість якого становить 10040 (десять тисяч сорок) грн 00 коп., припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ці об`єкти.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «SAMAND», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 46510 (сорок шість тисяч п`ятсот десять) грн 00 коп., та 1/2 частини транспортного засобу «ПГМФ 830200», загальний причіп бортовий 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що становить 5020 (п`ять тисяч двадцять) грн 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3345 (три тисячі триста сорок п`ять) грн 72 коп. на відшкодування витрат, понесених на проведення автотоварознавчої експертизи № 1336/1337/23-24 від 14 липня 2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави недоплачену суму судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 2939 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору 7495 (сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн 88 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК України.

Відомості щодо учасників справи в об`єднаному провадженні:

позивач (відповідач): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 ;

відповідач (позивач): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2024 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА