МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Пр. №2/521/648/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Ткач А.О. за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова Катерина Іллівна, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова К.І., Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, але постійно з нею не проживав.

Від фактичних шлюбних відносинах у них народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до серпня 2023 року проживали з матір`ю.

Зазначив, що через військову агресію російської федерації, він крім нотаріально посвідченої згоди на виїзд дітей за межі України, також надав відповідачці нотаріально посвідчену довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав йому на праві власності, та надав суттєву матеріальну допомогу.

В березні 2023 року відповідачка виїхала за межі України, де перебувала до серпня 2023 року.

Вказував, що після повернення відповідачки в серпні 2023 року до України, він помітив, що на автомобілі змінились державні номери та на його питання, що трапилось, відповідачка пояснила йому що вона втратила номери та їй видали нові.

При перевірці додатку дія, ним було з`ясовано, що автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , зник з облікового запису, у зв`язку з чим він здійснив запит до РСЦ №5141.

З відповіді РСЦ ГСЦ МВС йому стало відомо, що відповідачка перереєструвала автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , на свого рідного брата - ОСОБА_5 , відповідача у справі, та змінений державний номер з НОМЕР_2 на НОМЕР_3 .

Стверджував, що наміру відчужувати автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належав йому на праві власності він не мав, позивачка використала довіреність від 24 лютого 2022 року на розпорядження вказаним автомобілем у своїх інтересах, тим самим вчинила правочин з порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, що є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 5141/2022/3407990 від 20 вересня 2022 року автомобіля марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , укладеного між ОСОБА_3 , діючій на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальовою К.І. 01 березня 2022 року, реєстраційний номер 304, та ОСОБА_5 у сервісному центрі 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області та витребувати у ОСОБА_5 автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Ухвалою суду від 19 липня 2023 провадження по справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 38-39).

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 99).

Позивач та його представник, діючий за ордером від 04 липня 2023 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити (а.с. 24, 25).

Відповідачка та її представник, діючий за ордером від 17 жовтня 2023 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надали відзив на позов (а.с. 87, 92-93).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 53, 95, 124, 160, 170).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова К.І. в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 96, 129).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: представник Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав письмові пояснення по справі (а.с. 55-60, 63-72, 112-119).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 книги першої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Від фактичних шлюбних відносинах у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження, які до серпня 2023 року проживали з відповідачкою (а.с. 13, 14).

З матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується їх паспортами (а.с. 7-8, 9-10).

Факт реєстрації відповідачки в квартирі АДРЕСА_1 також підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21 липня 2023 року та відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №142468 від 10 липня 2023 року (а.с. 37, 47)

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 30 жовтня 2019 року позивачу на праві власності належав автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 12).

Встановлено, що ОСОБА_1 довіреністю, посвідченою 01 березня 2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з питань розпорядження (продажу, міни, здачі в оренду або позичку, страхування, зняття з обліку, постановки на облік) за ціну та на умовах за її розсудом транспортним засобом типу загальний легковий-загальний седан-В, марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрованим ТСЦ 5141 від 30 жовтня 2019 року, дата першої реєстрації 31 травня 2011 року, який належав йому на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 5141 від 30 жовтня 2019 року, а також представляти його інтереси з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, господарських та інших органів і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі у територіальних органах з надання сервісних послуг МВС (ТСЦ), Національній поліції України, її структурних підрозділах, з будь-яких питань, що стосується згаданого автомобіля, а також з питання експлуатації вказаного транспортного засобу. Для чого надав відповідачці право користуватися згаданим транспортним засобом, з правом тимчасового виїзду за межі України, підписати замість нього договір купівлі-продажу, міни, договору оренди або позички, страхування транспортного засобу […] одержувати належні йому гроші, розписуватися за нього […] (а.с. 20-21).

Отже, позивач надав право відповідачці користуватися та розпоряджатися, у тому числі з правом продажу, автомобілем марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Встановлено, що 20 вересня 2022 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 5141/2022/3407990 від 20 вересня 2022 року автомобіля марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був вчинено на підставі довіреності від 01 березня 2022 року, що надав позивач відповідачці ОСОБА_3 (а.с. 18-19).

За умовами договору купівлі-продажу 5141/2022/3407990 від 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 продав спірний транспортний засіб за 150000,00 грн.

20 вересня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу 5141/2022/3407990 від 20 вересня 2022 року, укладеного в ТСЦ 5141 автомобіль марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 було перереєстровано на ОСОБА_5 , що підтверджується листом від 14 жовтня 2022 року №31/15/5141-П309 (а.с. 17).

Таким чином, на даний час власником автомобіля марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 є ОСОБА_5 , відповідач у справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 визначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Відповідно до частини першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом дійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключних фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (стаття 238 ЦК України).

Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно ст. 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідності відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до частин першої, третьої статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Отже, договір доручення може посвідчуватися довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.

Частина перша статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1011, ч. 3 ст. 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Суд установив, що 20 вересня 2022 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5141 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 5141/2022/3407990 від 20 вересня 2022 рокутранспортного засобу марки BMW, модель 320, VIN № НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ,який був вчинено на підставі довіреності від 01 березня 2022 року, що надав позивач відповідачці ОСОБА_3 .

Відповідно до довіреності вона мала право відчужувати вищезазначений транспортний засіб, на момент укладення правочину довіреність була чинною, строк її дії до 01 березня 2025 року.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що при укладенні відповідачкою ОСОБА_3 договору купівлі-продажу спірного автомобіля ніяких порушень норм діючого законодавства не було.

Відповідачка ОСОБА_3 вчиняючи оскаржувані правочини діяла на підставі довіреності від 01 березня 20232 року, згідно якої ОСОБА_1 надав їй повноваження представляти його інтереси при розпорядженні спірним транспортним засобом, в тому числі і шляхом продажу, надавши право його відчужувати.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом встановлено, що судовий збір по справі складає 2105,60 грн., які позивачем не сплачені позивачем, оскільки останній звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 6).

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідачів не стягується.

На підставі ст. ст. 4, 15, 16, 202, 203, 215, 237, 238, 655, 656 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальова Катерина Іллівна, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області, про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 29 березня 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда