Справа № 459/3875/23
Провадження № 2/459/732/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.

з участю: секретаря судових засідань Мікало А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою по АДРЕСА_1 , шляхом виселення його з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.В обгрунтування своїх вимог послався на те, що у серпні 2021 року позивач успадкувала за заповітом від свого брата квартиру за адресою АДРЕСА_1 . На момент смерті спадкодавця з ним багато часу проводив відповідач, який є братом позивача. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 поселився в цій квартирі, хоча не мав на це правових підстав. При цьому відповідач має у власності інше житлове приміщення квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , у якій проживав син позивача, племінник відповідача ОСОБА_5 , зі своєю дружиною та трьома дітьми. У серпні 2022 року ОСОБА_4 поставив вимогу Назару Лагоді звільнити його квартиру й останній виконав її. Натомість ОСОБА_1 поставила вимогу відповідачу звільнити її квартиру для проживання її сина з сім`єю. ОСОБА_4 відмовляється добровільно покидати квартиру, що перебуває на праві власності позивача.

06.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

05.01.2024 відповідач подав відзив,у якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що самовільно зайняття квартири не було. Вказує, що в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_6 , йому належить квартира по АДРЕСА_2 , в якій він проживав та у якій зареєстрований. Вказав, що розпочав робити у цій квартирі ремонт, у зв`язку з чим, почав проживати у свого брата ОСОБА_7 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , який потребував догляду. Після смерті брата цю квартиру успадкувала позивач. Ще за життя ОСОБА_7 до відповідача звернулась ОСОБА_1 з проханням впустити на проживання в квартиру по АДРЕСА_2 її сина ОСОБА_8 з сім`єю. Коли стосунки між сторонами зіпсувались, він попросив відповідача звільнити квартиру. Зазначає, що згодом важко захворів, знаходився на стаціонарному лікуванні та без його відома і всупереч його волі було укладено договір його довічного утримання, відповідно до якого він передав у власність квартиру по АДРЕСА_2 ОСОБА_9 . За наведених обставин вважає, що підстав виселення немає, тим більше без надання іншого житла, якого вже також немає.

22.01.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

На адресу суду 22.03.2024 від представника відповідача надійшли пояснення, відповідно до яких він підтримує позицію відповідача, просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення має бути єдиною вимогою у таких спірних правовідносинах і наявні в позові вимоги про зобов`язання не чинити перешкод та виселення не можна розцінювати як 2 окремі вимоги, оскільки це впливає на спосіб захисту права, встановлення правовідносин та застосування до них відповідних норм матеріального права, в той час коли суд може розглядати справи лише на підставі вимог та в їх межах, заявлених позивачем, а оскільки справа вже розглядається по суті, то позивач не може у зв`язку з цим змінити свої вимоги по цій справі.

Представник позивача надав суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ним укладено договір довічного утримання і добровільно передано вищевказану квартиру у власність третій особі; ОСОБА_4 має право проживати у зазначеній квартирі, яку він відчужив; відповідач не є членом сім`ї позивача; у відповідача відсутні підстави для перебування у квартирі позивача, яку він самовільно займає.

У додаткових пояснення від 25.04.2024 представник позивача зазначив, що відсутні причини, що перешкоджають переселенню відповідача до квартири, у якій він зареєстрований.

08.05.2024 та 05.06.2024 представник відповідача подав додаткові пояснення, суть яких зводиться до того, що самовільне зайняття відповідачем спірної квартири спростовується поясненнями позивача про те, що ОСОБА_4 вселився в приміщення в установленому порядку зі згоди попереднього власника ще до того, як вона набула його у свою власність в порядку спадкування.

У судовому засіданні позивач пояснила, що у зв`язку з непридатними умовами для проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач у 2019 році перейшов проживати в оспорювану квартиру до свого брата за усною домовленістю, останній у 2021 році помер. У квартирі, яка належить відповідачу з 2020 року, протягом 1,5 року проживав її син, однак відповідач його виселив. Зазначила, що не має доступу до квартири, яка перебуває у її власності, що за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач замінив там вхідні замки до дверей.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач має власне житло, проте на даний час проживає у квартирі позивача. У квартирі, яка належить відповідачу тимчасово проживав син позивача із сім`єю, проте ОСОБА_4 попросив останнього звільнити належне йому житло, і таке було звільнено, однак відповідач у таке не переселився.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач проживає у спірній квартирі, у яку вселився за згодою її попереднього власника, самовільно у таку не вселявся. Власної квартини у відповідача на даний час немає.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що відповідач проживав та проживає в спірній квартирі, у яку вселився через непридатність власного житла. У квартирі, що належала відповідачу, син позивача зробив ремонтні роботи та певний період часу там проживав, однак ОСОБА_4 попросив звільнити його квартиру, проте сам проживати туди не перейшов. Після того, як відповідач захворів, догляд за ним здійснював її чоловік та між останнім та відповідачем було укладено договір довічного утримання. Вказала, що їй відомо, що позивач ставила до відповідача вимогу про виселення з квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачеві ніхто не чинить перешкод у його переселенні у квартиру за адресою АДРЕСА_2 , власником якої на даний час є її чоловік.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_12 , який на даний час перешкоджає позивачу проживати у квартирі, що за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила що відповідач перейшов проживати до свого брата в оспорювану квартиру за рік до смерті останнього. Після смерті брата відповідач захворів, перебував на лікуванні у медичному закладі, після чого повернувся проживати в оспорювану квартиру. ОСОБА_4 ніхто не чинить перешкод у проживанні в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , останній має ключі до її вхідних дверей, однак ця квартира непридатна для проживання. Вона була присутньою при укладанні договору довічного утримання, укладеного відповідачем, який перебував у важкому стані, договір йому було прочитано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем квартири, яка належала ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта №8 від 10.05.2022 року, квартира на АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 2-321, виданого 10.05.2022 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області Стеців М. Р.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта №18 від 29.07.2014 року, квартира на АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-682, виданого 29.07.2014 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області Заєць М. В.

Акт КП «Червонограджитлокомунсервіс» №4567/07 від 29.09.2023 підтверджує те, що ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації на момент складання акту.

Згідно з пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи за загальним захворюванням.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 613913 від 16.05.2024 ОСОБА_13 є інвалідом І «Б» групи за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до договору довічного утримання від 07.02.2023 ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_9 квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 , взамін останній зобов`язався утримувати та доглядати ОСОБА_4 довічно.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №353780902 від 09.11.2023 квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_9 .

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна (далі ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою ст. 317 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 296/7093/20 зазначено, що тлумачення ст. 391 ЦК свідчить, що негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод. Тобто, негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед таких правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Видами негаторного позову, пред`явленого з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання належним йому житловим приміщенням, є позови про виселення та про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Оскільки відповідач вселився у спірну квартиру з дозволу її попереднього власника, свого рідного брата ОСОБА_7 , зайняття квартири відповідачем не було самовільним.

Проживання відповідача у спірній квартирі без правових підстав та всупереч волі позивача як нового власника є порушенням їїправа користування та розпоряджання своїм майном, тому захист прав позивача повинен здійснюватися у спосіб виселення відповідача зі спірної квартири.

Судом звернуто увагу на те, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яку він на підставі договору довічного утримання від 07.02.2023 передав у власність ОСОБА_9 й у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною набувача зазначеної квартири, підтвердила можливість відповідача користуватися цією квартирою.

Вимога про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем спірною квартирою за встановлених у справі обставин не є належним способом захисту порушених прав позивача, оскільки відновлення порушених прав позивача відбудеться унаслідок виконання рішення суду про виселення відповідача із квартири, тому така не задовольняється.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а вимога щодо ненадання відповідачеві іншого жилого приміщення у зв`язку із виселенням зі спірної квартири не стосується прав та інтересів позивача, тому у її задоволенні суд відмовляє.

Ураховуючи те, що відповідач є інвалідом 1 групи, а отже, на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн слід їй компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_3 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 1073,60 грн сплаченого судового збору за рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 )

Повне рішення виготовлено 13.06.2024

Суддя: В. В. Грабовський