Справа № 464/6635/23 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/811/428/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 08 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 74 240 грн. заборгованості за кредитним договором № 1149-3631, який було укладено між згаданими сторонами 01 лютого 2023 року (в подальшому «Кредитний договір»), з яких 18 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, а 56 240 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, покликаючись на невиконання відповідачем, як боржником, взятих на себе зобов`язань

Позивач просив суд розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження: без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 54-59).

Вищезгадане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом оскаржуваним рішенням «фактично «скасована» істотна умова Кредитного договору … щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами»: при тому, що «позивачем дотримано вимоги, зокрема ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) Відповідачу, оскільки останнім не заперечується (визнається) укладення договору на вищезазначених умовах».

Апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, який наведено в оскаржуваному рішенні, оскільки вважає, що такий розрахунок «не відповідає умовам договору щодо порядку та черговості повернення кредиту».

В той же час, таким, що «відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору», вважає розрахунок заборгованості, який позивачем долучено до позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог (а.с. 62-74).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року (яка отримана сторонами 13-14 лютого 2024 року; а.с. 84-88) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 83).

29 лютого 2024 року відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 89-96).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи те, що відповідно до договору N? 1149-3631Ю, укладеного між сторонами спору 01.02.2023 року, відповідач отримав у ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредит у розмірі 18 000 грн. строком на 18 днів.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 09.08.2023 року становить 74 240 грн., з яких: 18 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, а 56 240 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У переважній більшості випадків умови кредитних договорів розробляє позичальник (в даному випадку - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС»).

Оскільки умови договоруN? 1149-3631Ю, укладеного між сторонами даного спору 01.02.2023 року, розроблялися ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», то такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою споживачем фінансових послуг.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII) споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач фінансових послуг на ринку кредитування з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності може ефективно здійснювати свої права лише при умові його детального та зрозумілого інформування про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважала узгодженими фінансова установа - кредитодавець.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У пункті 6.7 Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) передбачено черговість погашення вимог за договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов?язань за договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору.

За положеннями статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» в договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися).

Споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит,у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом та вартість усіх послуг, пов?язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом (стаття 16 Закону України «Про споживче кредитування»).

В силу приписів частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі N? 343/557/15-ц).

Беручи до уваги споживчий характер правовідносин між сторонами, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з фінансовою установою фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі N? 176/1445/22).

Проаналізувавши Договір про відкриття кредитної лінії та Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), суд першої інстанції установив, що такі не містять визначення поняття «прострочена до повернення сума кредиту»: цей висновок оскаржуваного рішення доводами апеляційної скарги не спростовано.

При цьому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наведене безумовно впливає на порядок та черговість погашення суми кредиту, оскільки згадані Договір про відкриття кредитної лінії та Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) також не містять саме порядку повернення кредиту, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення (не процентів), що є імперативною нормою ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», а визначення строку кредитування беззаперечно не підміняє наведених понять.

Як стверджується матеріалами справи, сума заборгованості за користування кредитними коштами у розмірі 56 240 грн. нарахована поза межами користування кредитом, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовна вимога про стягнення згаданої суми є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

За вищенаведених обставин у їх сукупності у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2024 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 74 240 грн. заборгованості за кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 74 240 грн., що станом на 01 січня 2024 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 100 = 302 800, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 74 240 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 08 січня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 01 квітня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.