12.06.2024 Справа № 756/5466/21
Номер провадження 2/756/114/24
Справа №756/5466/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Луценко О.М.,

за участі секретарів - Галелюк Т.О., Косянчук Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з цивільним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 грудня 2004 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №7589, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала у дар від ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , квартиру АДРЕСА_1 .

У березні 2021 року ОСОБА_1 випадково стало відомо, що 27.10.2020 право власності на подаровану їй ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в 2004 році квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі - продажу від 27 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Т.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 772.

Так як квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею, остання пред`явила позов про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

01.06.2021 року Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним, який 14.06.2021 року було прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_3 мотивовано тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були людьми похилого віку, мали ряд тяжких захворювань та уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1 під впливом важких обставин, без вільного волевиявлення, як наслідок, останній на її думку є фіктивним адже був вчиненений без наміру створення правових наслідків, які обумовлені ним адже ОСОБА_1 не був переданий дар, останньою не було проведено реєстрацію правочину відповідно до вимог законодавства, в зв`язку з чим просила визнати недійсним Договір дарування квартири АДРЕСА_1 .

Розпорядженям керівника Оболонського районного суду міста Києва Шаровар М.В. №33 від 19.05.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №756/5466/21 у зв`язку з тим, що головуючого суддю ОСОБА_12., мобілізовано до лав Збройних Сил України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.05.2022, справа №756/5466/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання Договору дарування квартири недійсним передано на розгляд судді Луценку О.М.

23.08.2022 в підготовчому судовому засіданні до справи залучено правонаступника ОСОБА_2 , в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

05.04.2023 в підготовчому судовому засіданні, представником ОСОБА_1 до суду подано заяву про зміну предмету позову, в якій останній просив суд розглянути позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (правонаступник - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Т.В. про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, скасування реєстраційної дії з урахуванням змін викладених у заяві та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровану на ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 10 жовтня 2020 року державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. за реєстровим номером №4107; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.10.2020 року за №38605110, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна :000; визнати Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від 27.10.2020 року який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Т.В - недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54794781 від 27.10.2020 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Тетяною Василівною.

Заява про зміну предмету позову мотивовано тим, що не дивлячись на той факт, що частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 ще за його життя була подарована ОСОБА_1 згідно Договору дарування квартири від 23 грудня 2004 року, ОСОБА_4 вжито заходів щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 та подальшого оформлення на своє ім?я речового права на часнини квартири, що була подарована ОСОБА_1 .

Тому на переконання Позивача, не скасування державної реєстрації права власності на квартири за померлою ОСОБА_4 , що зареєстровано за нею на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у разі задоволення позову, зробить неможливим реалізацію права ОСОБА_1 на реєстрацію речового права на квартиру згідно договору дарування квартири від 23 грудня 2004 року.

05.04.2023 в підготовчому судовому засіданні вищевказана заява представника ОСОБА_1 про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду.

09.05.2023 правонаступником ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 через канцелярію суду було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, який 18.07.2023 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 мотивовано тим, що у випадку задоволення первісного позову ОСОБА_6 у неї як правонаступника ОСОБА_4 будуть всі підстави для отримання у власність квартири АДРЕСА_1 за правом набувальної давності, оскільки вона є правонаступником ОСОБА_4 , яка після укладення Договору дарування квартири з ОСОБА_1 23 грудня 2004 року, безперервно проживала в спірній квартирі (володіла нею) до дня смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більше 16 років, тому у ОСОБА_4 , а від так і у неї як правонаступника відповідно, виникло право набувальної давності.

18.07.2023 в підготовчому судовому засіданні зустрічний позов ОСОБА_2 судом було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

08.11.2023 судом закрито підготовче провадження а справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Іскоростенський Д.А. у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги первісного позову з урахуванням змін викладених у заяві про зміну предмету позову та просили їх задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю просили відмовити в повному обсязі в зв`язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та її представник адвокат Торчило В.І. у судовому засіданні просили суд позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 (правонаступник - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі- продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень залишити без задоволення, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання договору дарування квартири недійсним задовольнити в повному обсязі, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю не підтримали та просили залишити його без задоволення.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Т.В. у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином про причини своєї неявки суд не повідамила.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 грудня 2004 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1) (Обдарований) та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (Дарувальники) було укладено договір дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В., та зареєстровано в реєстрі за №7589.

Відповідно до п.1 Договору дарування, Дарувальники подарували та безоплатно передали у власність Обдарованому належну їм квартиру АДРЕСА_1 , а Обдарований підписуючи цей договір підтвердив свою згоду на прийняття цього дарунку і прийняв його.

Загальна площа квартири, що подарована становить 33,20 (тридцять три цілих двадцять сотих) кв.м., яка складається із однієї житлової кімнати, житлова площа якої складає 17,20 (сімнадцять цілих двадцять сотих) кв.м.

Право власності Дарувальників на квартиру у рівних долях (по кожному) підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м.Києва 09 червня 1998 року згідно з розпорядженням №1156 від 09 червня 1998 року та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 19 червня 1998 року за №2080.

Як вбачається зі змісту пункту 6 Договору, договір укладено Дарувальниками добровільно без застосування до них фізичного чи психічного тиску з боку Обдарованого чи іншої особи або осіб.

Сторонами договору підтверджено, що договір не носить характер фіктивного та удаваного правочину (п.7 Договору).

Згідно п.10 Договору дарування, Дарувальники передають Обдарованому технічний паспорт на квартиру, що відчужується за договором, та ключі від неї при підписанні цього договору.

Пунктом 9 Договору дарування, Дарувальникам та Обдарованому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. роз`яснено зміст ст.ст.182, 234, 235, 722 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 61, і 65 Сімейного кодексу України, ст.ст. 190. 192, 212 Кримінального кодексу України.

Зокрема ст.182 ЦК України, яка відповідно в редакції, що діяла на момент виникнення даних правовідносин, щодо вказаного договору, регламентувала обов`язковість державної реєстрації права власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав їх виникнення, перехід та припинення.

Як встановлено в судових засіданнях, державна реєстрація права власності на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_1 у встановленому порядку в реєстрі прав власності не здійснювалась.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 року, гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України регламентовано право кожного на володіння, користування і розпорядження зокрема своєю власністю. А також набуття права приватної власності в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом пункту 3 статті 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, а відповідно до пункту 4 цієї ж статті - власність зобов`язує.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визначення правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

Згідно зі статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальний) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як вбачається зі змісту статті 718 ЦК України предметом договору дарування може бути зокрема нерухома річ.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, що розташовані на них.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, перехід і припинення, відповідно до частини першої статті 182 ЦК України, що діяла на момент укладення оспорюваного договору дарування, підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Частиною першою статті 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Це правило застосовується в сукупності із загальними нормами ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором.

Пунктом 4 статті 722 ЦК України регламентовано прийняття дарунку шляхом прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 346 ЦК України відчуження нерухомого майна є підставою припинення права власності на нього.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

За відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, обдарована особа набуває право власності на дарунок відповідно до частини першої статті 722 ЦК України та умов договору дарування, однак обмежена у праві розпорядження цим майном до моменту реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на майно.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Першої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №199/1790/16 (провадження № 61-9357св18), у постанові Другої судової палати касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №258/1725/15-ц (провадження № 61-12581св18).

У пункті 1 Договору дарування від 23 грудня 2004 року зазначено, що Дарувальники подарували та безоплатно передали у власність Обдарованому належну їм квартиру АДРЕСА_1 а Обдарований підписуючи договір підтердив свою згоду на прийняття цього дарунку і прийняв його.

Отже, з урахуванням вищевказаних вимог закону та положень Договору дарування від 23 грудня 2004 року, суд приходить обгрунтованого висновку про те, що право власності за договором дарування переходить до Обдарованого з моменту отримання дарунка, під яким розумілося підписання Договору дарування, отримання технічного паспорта на квартиру та ключів від неї при підписанні договору та як наслідок отримання Обдарованим оригіналу договору дарування квартири.

Таким чином, після укладенням Договору дарування квартири від 23 грудня 2004 року припинено право власності ОСОБА_5 на квартири, та ОСОБА_4 на квартири відповідно, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що частини квартири не могла входити до складу спадщини ОСОБА_5 , оскільки він, будучи власником цієї квартири, ще за свого життя розпорядився своїм майном шляхом дарування своєї частини квартири позивачці ОСОБА_1 , яка належним чином прийняла дарунок, але не здійснила його реєстрацію, що не позбавляє її права власності на майно, так само як не могла бути відчужена (продана) частини квартири, що була подарована ОСОБА_4 Позивачці.

З вище викладеного слідує, що 23 грудня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 укладено правочин, в результаті якого майнові права на квартиру АДРЕСА_1 перейшли до ОСОБА_1 .

В свою чергу, оспорюваний договір не містить ознак фіктивного, натомість він спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, а тому відповідно відсутні правові наслідки для визнання вказаного договору недійсним.

На переконання суду те, що ОСОБА_1 не провела державної реєстрації договору дарування від 23 грудня 2004 року не свідчить про фіктивність вказаного правочину та не позбавляє її права власності на подароване їй майно.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявні підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності на частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровану на ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 10 жовтня 2020 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. за реєстровим номером №4107; право власності зареєстровано в Державному речових прав на нерухоме майно 10.10.2020 року за №38605110, реєстраційний номер нерухомого майна:000.

Вищевказане свідоцтво було видане 10 жовтня 2020 державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. на підставі прийняття ОСОБА_4 спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 на майно, яке вибуло з його власності за його життя, тому відповідно на момент смерті останнього належало ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, підлягає скасуванню і визнанню недійсним Договір купівлі - продажу квартири №772 від 27.10.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Тетяною Василівною, оскільки при визнанні недійсними свідоцтва про право на спадщину, відповідно підлягає і визнанню недійсним договір купівлі - продажу від 27.10. 2020 року, так як у ОСОБА_4 були відсутні правові підстави для укладення договору купівлі - продажу у зв`язку із визнанням недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, а також вибуття з її власності 23 грудня 2004 року частини квартири згідно Договору дарування на користь ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи доводи зустрічної позовної заява ОСОБА_3 ґрунтуються лише на поясненнях та викладеному в тексті позовної заяви.

Пред`являючи зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання Договору дарування квартири недійсним ОСОБА_3 серед іншого зазначала, що для підтвердження обставин зазначених в зустрічному позові, слід допитати свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були сусідами, з ОСОБА_5 разом їздили на риболовлю, ОСОБА_4 знає наглядно, останнім часом бачив її рідко, крім того показав суду, що йому нічого не відомо про обставини дарування квартири, інформація про те, що квартира продана ОСОБА_3 йому відома з чуток, особа на прізвище ОСОБА_8 йому невідома він її ніколи не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він являється племінником ОСОБА_4 , часто її відвідував, йому невідомі обставини укладення у 2004 році договору дарування квартири, показав суду, що мала місце розмова про те, що квартира відходить ОСОБА_11 (згідно матеріалів справи - це матір ОСОБА_1 ), машина відходить йому (згідно матеріалів справи - ОСОБА_9 ), земля ОСОБА_10 (згідно матеріалів справи - матір ОСОБА_3 ), обставини прийняття рішення подарувати квартиру саме ОСОБА_1 йому невідомі, про намір подарувати він чув але офіційних документів не бачив, такий розподіл він чув зокрема від ОСОБА_4 , згодом, після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не хотіла щоб квартира перейшла ОСОБА_11 (матері ОСОБА_1 ), крім того останній на питання суду показав, що все що йому відомо це все йому відомо зі слів когось.

Суд оцінює покази свідків як такі, що висловлюють їх суб`єктивне бачення справедливості вирішення спору і фактично не носять жодного доказового характеру в частині підтвердження обставин зазначених ОСОБА_3 в зустрічному позові.

За викладених вище обставин, суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити, в зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені належними доказами.

Не підлягає задоволенню і зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , оскільки остання, як і зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , ґрунтується виключно на викладеному в тексті позовної заяви, жодних доказів на підтвердження вимог викладених в позовній заяві ОСОБА_2 до позовної заяви не долучено, матеріали справи таких доказів також не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2 911,07 гривень судового збору.

Керуючись статтями 5, 1, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258. 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровану на ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 10 жовтня 2020 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. за реєстровим номером №4107; право власності зареєстровано в Державному речових прав на нерухоме майно 10.10.2020 року за №38605110, реєстраційний номер нерухомого майна:000.

Визнати Договір купівлі - продажу квартири №772 від 27.10.2020 року який, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Тетяною Василівною - недійсним.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54794781 від 27.10.2020 року про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колич Тетяною Василівною.

Стягнути з ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 2 911,07 гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири недійсним - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колич Тетяна Василівна про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя: О.М. Луценко