Провадження № 22-ц/801/378/2024
Провадження № 22-ц/801/379/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуСправа № 127/32027/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сопруна В. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Антонюка В. В. від 27 листопада 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 грудня 2023 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») на її користь 80489,85 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 17 грудня 2012 року між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Відділення № 220/01 м. Вінниця укладений депозитний договір № 132/12/12/0220, згідно з умовами якого вона розмістила на депозитному рахунку ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 33024,00 доларів США з можливістю поповнення. На депозитний рахунок додатково через касу ПАТ АБ «Укргазбанк» було внесено кошти в розмірі 8100,00 доларів США, 10200,00 доларів США, 3645,00 доларів США, 3000,00 доларів США. Всього було внесено 57969 доларів США.

12 серпня 2014 року між сторонами укладено депозитний договір № 025/08/14/0220, згідно з умовами якого вона розмістила на депозитному рахунку ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 7670,00 доларів США з можливістю поповнення. Цей рахунок поповнювався сумами в 283 і 323 долари США. Всього на депозитному рахунку було розміщено 8276,00 доларів США.

Зазначала, що за вказаними вище договорами кошти їй не повертались та готівкою в касі банку нею не отримувались. Після виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року № 127/20988/21 про витребування доказів до подання позовної заяви їй стало відомо, що кошти в розмірі 66245,00 доларів США та нараховані відсотки ПАТ АБ «Укргазбанк» самостійно були перераховані на її поточний рахунок № НОМЕР_1 USD та в подальшому неодноразово розміщувались на різних депозитних рахунках, на яких також нараховувались відсотки. Відповідно до банківської виписки ПАТ АБ «Укргазбанк» впродовж 2012 2020 років вклади та відсотки за ними були отримані готівкою через касу ПАТ АБ «Укргазбанк», однак цих коштів вона не отримувала.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 80489 доларів США 85 центів та 11350 грн 00 к. у відшкодування судового збору.

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 грудня 2023 року стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 18500 грн 00 к. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 47192 грн 50 к. у відшкодування витрат на проведення експертизи.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та додатковому рішенні, обставинам справи, просило рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові, додаткове рішення цього ж суду від 11 грудня 2023 року скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18500 грн 00 к. та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалося на те, що банком виконані зобов`язання з повернення вкладу ОСОБА_1 за депозитними договорами № 132/12/12/0220 від 17 грудня 2012 року та № 025/08/14/0220 від 12 серпня 2014 року шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника. Ця обставина підтверджується висновками проведених у справі судової економічної експертизи від 31 серпня 2023 року № 01/03/2023-02 і судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2023 року № 5523/5524/22-21. Зазначало, що зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

Збільшення позовних вимог на відсотки по депозитних договорах в розмірі 3946,38 доларів США та 1192,47 доларів США не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до пункту 3.6. депозитного договору № 132/12/12/0220 та пункту 3.7. депозитного договору № 025/08/14/0220 банк зобов`язується нараховані проценти виплатити в день закінчення строку зберігання коштів або в день закінчення кожного продовженого строку зберігання коштів, шляхом безготівкового перерахування на поточний (картковий) рахунок вкладника № НОМЕР_2 , відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478 або шляхом видачі готівки з каси банку за умови подання вкладником відповідної заяви не раніше сьомого банківського дня та не пізніше другого банківського дня до дня закінчення строку зберігання коштів або до дня закінчення продовженого строку зберігання коштів. Банк нараховані проценти виплачував вкладнику відповідно до умов депозитних договорів на поточний (картковий) рахунок вкладника № 2625........7609, що не заперечується самою позивачкою, підтверджується виписками по рахунках, наданими на вимогу суду, таким чином проценти за депозитними договорами були виплачені ОСОБА_1 , тому не можуть бути повторно стягненні на її користь.

Також звертало увагу на те, що експертиза проведена в рамках розгляду цієї справи чіткого висновку про належність підпису ОСОБА_1 на частині спірних документів не надала. Висновок експерта про «ймовірність» не може бути підставою для висновку про те, що підпис вчинений не стороною, що підписала вказані документи. До подібного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 760/10691/18.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат ОСОБА_1 у порядку, визначеному процесуальним законом, подано не було. Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Також суд допустив порушення норм процесуального права, оскільки не дослідив докази, надані позивачкою в обґрунтування наданих її послуг з професійної правничої допомоги та не встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення питання щодо розподілу цих витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Відділення № 220/01 м. Вінниця укладено депозитний договір № 132/12/12/0220, згідно з умовами якого ОСОБА_1 розмістила на депозитному рахунку ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 33024,00 доларів США з можливістю поповнення на строк з 17 грудня 2012 року по 20 березня 2013 року.

На депозитний рахунок додатково через касу ПАТ АБ «Укргазбанк» було внесено кошти в розмірі 8100,00 доларів США, 10200,00 доларів США, 3645,00 доларів США, 3000,00 доларів США. Всього було внесено 57969 доларів США.

Згідно з висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2023 року № 5523/5524/22-21 підписи в наданих на дослідження документах виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, крім таких документів: платіжне доручення № 1 від 25 липня 2016 року; платіжне доручення № 6 від 25 липня 2016 року; заява на переказ готівки № 2427547.6310.5749 від 27 грудня 2016 року; заява на переказ готівки № 2614249.6527.5749 від 16 грудня 2016 року; заяві на переказ готівки № 3019446.62960.5749 від 05 травня 2017 року; заява на видачу готівки № 5749_27 від 23 грудня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_56 від 28 листопада 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_16 від 10 листопада 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_23 від 29 серпня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_28 від 23 серпня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_17 від 27 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_6 від 26 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_25 від 25 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_7 від 20 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_122 від 07 червня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_34 від 18 квітня 2016 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.7886.5787 від 19 травня 2017 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.62957.5749 від 05 травня 2017 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.12757.5749 від 28 квітня 2017 року; заява на видачу готівки №5749_15 від 17 березня 2017 року. Підписи в цих документах ймовірно виконані не ОСОБА_1 ю, а іншою особою.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово економічної експертизи № 01/03/2023-02 від 31 серпня 2023 року загалом на депозитному рахунку ОСОБА_1 було розміщено 67075,00 доларів США. Також відповідно до відомостей, наданих ПАТ АБ «Укргазбанк», рух коштів по цьому депозиту становив 71021,38 доларів США, тобто нараховано 3 946,38 доларів США в якості відсотків за депозитом на суму 67075,00 доларів США, які в подальшому були перераховані ПАТ АБ «Укргазбанк» на поточний рахунок ОСОБА_1 , що не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції.

12 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк» укладено депозитний договір № 025/08/14/0220, згідно з умовами якого ОСОБА_1 розмістила на депозитному рахунку ПАТ АБ «Укргазбанк» грошові кошти в розмірі 7670,00 доларів США з можливістю поповнення.

Висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 01/03/2023-02 від 31 серпня 2023 року встановлено, що загалом на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором № 025/08/14/0220 було розміщено 8276,00 доларів США. Також відповідно до відомостей, наданих ПАТ АБ «Укргазбанк», по цьому депозиту нараховано 1192,47 доларів США в якості відсотків за депозитом, які в подальшому були перераховані ПАТ АБ «Укргазбанк» на поточний рахунок ОСОБА_1 , що також не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Частиною першою другою статті 1060 ЦК України установлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577.

Пунктом 1.2 цього Положенням визначено, що договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (пункт 2.4 Положення).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Установивши, що ОСОБА_1 виконала умови договорів депозиту та внесла на депозитні рахунки кошти, натомість банк не забезпечив повернення вкладниці депозиту та нарахованих процентів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що перерахувавши після закінчення строку договорів депозиту кошти на відповідний поточний рахунок позивачки банк виконав свої зобов`язання за договорами депозиту, тому що за умовами цих договорів банк зобов`язувався продовжити строк зберігання грошових коштів у випадку не отримання від вкладника повідомлення про намір повернення депозиту та продовжувати нараховувати проценти на депозит згідно з умовами договорів.

Доказів отримання такого повідомлення від ОСОБА_1 ні за договором від 17 грудня 20212 року, ні від 12 серпня 2014 року відповідач не надав, а установлений висновком експерта факт виконання підписів на платіжних дорученнях, заявах на переказ та видачу готівки не ОСОБА_1 , а іншою особою, беззаперечно вказує, що коштів за цими договорами вона не отримувала.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою та наголошує на тому, що враховуючи споживчий характер правовідносин між банком та споживачем, за відсутності належних і допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною в таких цивільних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

У пунктах 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначив, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Тобто у спорах вкладника з банком про повернення суми вкладу саме банк повинен довести, що належним чином виконав умови договору та забезпечив повернення коштів саме вкладникові, а не іншим особам, які не є учасниками цих договірних правовідносин.

Скоєння ж шахрайських дій працівником банку із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника й банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Не заслуговують на увагу і додаткові пояснення представника ПАТ АБ «Укргазбанк» про повернення депозиту за договором від 17 грудня 2012 року на картковий рахунок позивачки, тому що ці пояснення, які фактично є доповненням до апеляційної скарги, всупереч приписам частини першої статті 364 ЦПК України подані після спливу строку на подання апеляційної скарги.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 зверталась із заявою про відкриття відповідного карткового рахунку, отримувала платіжну картку та активувала її.

Натомість саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів (такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22).

Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивачки, не довів, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла в доступі до власного карткового рахунку. Списання грошових коштів відбулося не за розпорядженням позивачки, і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

З цих же міркувань апеляційний суд погоджується із оцінкою судом першої інстанції висновку судово-технічної та почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2023 року № 5523/5524/22-21 в частині ймовірного виконання не ОСОБА_1 , а іншою особою підписів на таких документах: платіжне доручення № 1 від 25 липня 2016 року; платіжне доручення № 6 від 25 липня 2016 року; заява на переказ готівки № 2427547.6310.5749 від 27 грудня 2016 року; заява на переказ готівки № 2614249.6527.5749 від 16 грудня 2016 року; заяві на переказ готівки № 3019446.62960.5749 від 05 травня 2017 року; заява на видачу готівки № 5749_27 від 23 грудня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_56 від 28 листопада 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_16 від 10 листопада 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_23 від 29 серпня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_28 від 23 серпня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_17 від 27 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_6 від 26 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_25 від 25 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_7 від 20 липня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_122 від 07 червня 2016 року; заява на видачу готівки № 5749_34 від 18 квітня 2016 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.7886.5787 від 19 травня 2017 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.62957.5749 від 05 травня 2017 року; заява на видачу готівки № TR.2314804.12757.5749 від 28 квітня 2017 року; заява на видачу готівки №5749_15 від 17 березня 2017 року.

Оцінивши цей висновок в сукупності з іншими доказами суд першої інстанції правильно виснував, що ці платіжні документи також підписані не ОСОБА_1 .

Так відповідно до частин першої третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (такий висновок зроблений, зокрема у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Очевидно, що оскільки ці кошти в подальшому неодноразово вносились на рахунки та переказувались за заявами, підписи на яких категорично виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою, то висновок про те, що зазначені платіжні доручення та заяви на видачу готівки, підписи у яких за висновком експерта виконані ймовірно не ОСОБА_1 , а іншою особою, то висновок про те, що ОСОБА_1 не підписували цих документів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Апеляційний суд звертає також увагу на таке.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Це означає, що в разі звернення сторони правочину із вимого про припинення правопорушення презюмується, що така сторона діє добросовісно.

Натомість, якщо інша сторона заперечує факт порушення грошового зобов`язання, зокрема покликаючись на належне його виконання, то саме вона повинна доводити, що вжила усіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, тобто у даному випадку повернула вклад саме вкладнику, а не іншій особі.

При цьому звертає на себе увагу й те, що не пізніше ніж у листопаді 2021 року ПАТ КБ «Укргазбанк» довідалось про можливе незаконне заволодіння коштами з депозитних рахунків ОСОБА_1 , але до тепер не вжило заходів щодо кримінального переслідування винуватців такого заволодіння.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» на додаткове рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд виходить із такого.

Конституцією України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. У разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині 2 статті 134 ЦПК України містяться у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 922/1897/18, від 24 грудня 2019 року у справі № 909/359/19, від 13 лютого 2020 року у справі № 911/2686/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 910/16223/18, від 21 травня 2020 року у справі № 922/2167/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19.

Як видно з матеріалів справи орієнтовний розрахунок суми судових витрат представник позивачки адвокат Огородник В. В. вказав у позовній заяві, поданій 24 листопада 2021 року, тобто за два роки до ухвалення судового рішення у справі. За цей час відповідач не мав перешкоди заявити відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення таких витрат.

Отже доводи апеляційної скарги про ненадання позивачкою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат є безпідставними.

Відповідно до частин другої шостої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Відповідно до частини другої третьої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв?язку з розглядом справи представником ОСОБА_1 адвокатом Огородником В. В. надано копію угоди № 1 від 04 червня 2021 року про надання правової допомоги, опис виконаних робіт у справі від 30 листопада 2023 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 від 30 листопада 2023 року про сплату адвокату Огороднику В. В. грошових кошти за надання професійної правничої (правової) допомогу в розмірі 18500 грн 00 к.

При вирішенні питання щодо визначення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції врахував принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 18500 грн 00 к., який буде відповідати критерію розумності, виваженості та справедливості.

Як видно з матеріалів справи ПАТ АБ «Укргазбанк» клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката Огородника В. В. та доказів їх неспівмірності не подавало, а тому суд першої інстанції не мав підстав для їх зменшення.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 01 квітня 2024 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: В. В. Сопрун

Т. М. Шемета