Житомирський апеляційний суд
Справа №293/201/24 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О.М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Трояновської Г.С.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №293/201/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М. в смт Черняхові,

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» звернулось до суду із даним позовом, у якому просило стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 75132,22 грн, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.03.2018 між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» укладено заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0281/980/021481148/1. ОСОБА_2 , попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява - анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТБ Банк» www.otpbanc.com.ua, виявила бажання оформити поточний картковий рахунок та отримати електронний платіжний засіб. У порушення умов кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. 24 березня 2023 року між акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Брайт Інвестмент» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018 в сумі 75132,22 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 травня 2024 року позов ТОВ «Брайт Інвестмент» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» заборгованість за договором №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018 у розмірі 9231,33 грн та судові витрати у виді судового збору в розмірі 372,04 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Брайт Інвестмент» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було неправильно застосовано норми матеріального права і допущено порушення норм процесуального права, не було встановлено всі факти, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, проігноровано докази, які містять в матеріалах справи, не визначено всіх обставин справи, які підлягають встановленню, а також не сприяв учасникам справи в реалізації ними своїх прав. Відповідно до Заяви-Анкети, визначено умови обслуговування кредитної лінії, Зокрема, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Заявою-Анкетою, Тарифами Банку та Договором на дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить 5 % в місяць. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних. Таким чином, 13.03.2018 року відповідач звернувся до Банку із вимогою відкриття рахунку із кредитною лінією, тим самим підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг та безумовно прийняв пропозицію Банку та погоджується з ними та зобов`язується належно та неухильно їх виконувати. Шляхом підписання Заяви-анкети позичальник підтвердив, що банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів. Перед укладанням договору позичальник ознайомлено з інформацією, визначеною Паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій Банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладання договору та отримання кредиту на сприятливих для позивальника умовах. З договором. Правилами , Інформаційним листком, Тарифами Банку/Тарифним пакетом, що розміщений на офіційному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати. Отже умовами договору чітко визначено порядок надання кредитних коштів та розмір відсотка. Однак суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що розмір відсотків визначена сторонами саме у Заяві-анкеті, а не у публічному договорі. При підписанні Заяви-анкети, відповідачем було підписано заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії /зміну розміру кредитної лінії. Відповідно до умов даної заяви відповідач погодилась з будь-яким розміром кредитної лінії, встановленої Банком. Тобто відповідач погодилась із зміною кредитної лінії протягом періоду користування карткою. Кредитний ліміт по картці змінювався у період користування кредитною карткою. При цьому відповідач не надавала банку заяву про анулювання кредитної лінії та надалі продовжувала користуватись кредитними коштами, вчиняла різні операції по картці в межах зміненого ліміту кредитної лінії. Такими діями відповідач підтвердила зміну кредитного ліміту та отримання кредитних коштів у межах наданого кредитного ліміту 51000,00 грн. Відповідач не звертався до Банку з пропозицією про внесення будь-яких змій до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Таким чином підписана заява-анкета підтверджує укладення його в інтересах обох сторін та відповідає принципам справедливості та добросовісності. Суд не врахував, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору: на позивача покладено обов`язок щодо доказування існування заборгованості, а на позичальник обов`язок доказування того, що він виконав умови договору. Позивачем було надано розрахунок заборгованості, який містить детальний опис здійснення операцій Відповідачем (оплата товарів/послуг в інтернет магазині, заправці, зняття готівки тощо) із зазначенням типу операції, нарахування процентів, надходження коштів на рахунок. З даного розрахунку вбачається, що відповідач у період з 05.06.2018 по 09.11.2020 дуже активно користувалась карткою, здійснюючі різні операції. Крім того матеріали даної справи містять виписки по особовому рахунку відповідача, який підтверджує отримання кредитних коштів саме в розміру 51000,00 грн та нараховані відсотки в сумі 24132,22 грн. заборгованість по відсотках. Зазначаючи про те, що не підлягає задоволенню стягнення відсотків з відповідача за Заяво-анкетою, суд не обґрунтував відмову у стягненні заборгованості по тілу кредиту, саме у розмірі 51 000,00 грн. Як вбачається з поданих доказів, відповідачем не було здійснено погашення в повному обсязі тіла кредиту.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині не задоволених позовних вимог, а саме відмові у стягненні всієї суми тіла кредиту та відсотків.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,13 березня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0281/980/021481148/1, що є невід`ємною частиною договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил листування карткою, інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті Банку.

На підставі Заяви-Анкети Банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб ОСОБА_2 .

Відповідно до Заяви-Анкети, визначено умови обслуговування кредитної лінії. Зокрема, за користування Кредитом, Банк нараховує проценти, які зараховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Заявою-Анкетою, тарифами Банку та Договором. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить 5 % в місяць. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 % річних.

ОСОБА_2 ознайомилась із умовами кредиту, що підтверджується її підписом анкети-заяви та у паспорті споживчого кредиту.

У паспорті споживчого кредиту зазначено суму кредитного ліміту 5000,00 грн з можливістю збільшення відповідно до кредитного договору.

ОСОБА_2 отримала емітовану картку, що підтверджується розпискою про отримання картки від 05.06.2018 року.

Згідно з розрахунком заборгованості наданим первісним кредитором АТ «ОТП Банк», станом на 24.03.2023 заборгованість за договором №0281/980/021481148/1 склала 75132,22 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за картковим рахунком відповідача, остання активно користувалась кредитними коштами, заборгованість за кредитним договором №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018 станом на 24.03.2023 склала 75132,22 гривень, з яких: 51000,00 гривень - тіло кредиту, 24132,22 гривень - заборгованість по відсотках.

24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного Договору, ТОВ «Брайт Інвестмент» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» та боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018, укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 . Відповідно до платіжного доручення* №46 від 24.03.2023 ТОВ «Брайт Інвестмент» перерахувало на рахунок АТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 7155000,00 грн, призначення платежу: сплата згідно договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2024 року.

29 червня 2023 року ТОВ «Брайт Інвестмент» направило ОСОБА_2 досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо стягнення тіла кредиту в розмірі 9231,33 грн.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність кредитного договору №0281/980/021481148/1 від 13.03.2018 між відповідачем та АТ «ОТП Банк».

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що 13 березня 2018 року ОСОБА_2 заповнила заявку-анкету на отримання кредиту, відповідно до якої просила АТ «ОТП Банк» оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб» та встановлення кредитного ліміту в сумі 5000,00 грн.

Крім того, ОСОБА_3 13.03.2018 підписала власноруч паспорт споживчого кредиту, у якому визначено суму кредитного ліміту 5000,00 грн з можливістю його збільшення, відсоткова ставка 0,01 % річних, 5% щомісячно після закінчення пільгового періоду.

Також, у заяві від 05.06.2018 ОСОБА_2 просила встановити кредитний ліміт на картковий рахунок у розмірі 5000,00 грн, яку підписала особисто.

Із розписки від 05.06.2018 вбачається, що ОСОБА_2 отримала картку в АТ «ОТП Банк» № НОМЕР_1 .

Відтак, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту 5000,00 грн з можливістю збільшення, строк кредитування 36 місяців з правом пролонгації та відсоткову ставку у розмірі 5% щомісячно.

В апеляційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент» вказує, що кредитний ліміт було збільшено до 51000,00 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_2 отриманих коштів, а умовами паспорту споживчого кредиту, який підписано власноруч ОСОБА_2 , передбачено збільшення розміру кредитного ліміту.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру тіла кредиту не відповідає обставинам справи, відтак підлягає зміні у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зменшення розміру тіла кредиту, тому в цій частині судове рішення підлягає зміні із збільшенням суми стягнутого тіла кредиту з 9231,33 грн до 51000,00 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру заборгованості по відсотках в сумі 24132,22 грн, ТОВ «Брайт Інвестмент» надало розрахунок заборгованості за договором №0281/980/021481148/1 із якого вбачається: тип операції, використання коштів, надходження коштів на рахунок.

Із наданого розрахунку не можливо встановити за якою відсотковою ставкою нараховувалися відсотки ОСОБА_2 , яка заборгованість по відсоткам у відповідача, так як, у графі нарахування % відсутня інформація.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 року №578/5 (далі - Перелік № 578/5).

Враховуючи ту обставину, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не надало виписку по картковому рахунку (кредитному договору), яка є належним доказом на підтвердження заборгованості за нарахованими відсотками, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

У апеляційній скарзі ТОВ «Брайт Інвестмент» просить стягнути 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позов поданий до суду першої інстанції та підписаний директором ТОВ «Брайт Інвестмент» - Кириченко О.М.

Апеляційна скарга подана директором ТОВ «Брайт Інвестмент» - Кириченко О.М.

Враховуючи те, що ТОВ «Брайт Інвестмент» не надало ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів відмовляє у стягненні таких витрат у розмірі 20000,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду із позовом ТОВ «Брайт Інвестмент» було сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, позов задоволено на 67,8% (ціна позову 75132,22 грн, задоволено 51000,00 грн х 100% : 75132,22 грн = 67,8%). Відтак, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2053,00 грн (3028х67,8% : 100% = 2053,00 грн).

За подання апеляційної скарги ТОВ «Брайт Інвестмент» сплатило 4542,00 грн (апеляційну скаргу задоволено на 77,3%), а тому з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Брайт Інвестмент» підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 3510,96 грн, в сього 5563,96 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 травня 2024 року змінити, збільшивши розмір стягнутої заборгованості за тілом кредиту з 9231,33 грн до 51000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2053,00 грн та 3510,96 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а всього 5563,96 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді