Справа № 203/2053/24
Провадження № 4-с/0203/9/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника скаржника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_3 , в якій останній посилався на те, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бабушкінського управління юстиції Москаленко В.А. виконувався виконавчий лист №12-202 від 05.09.1998 року, виданий Кіровським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно. Вказаний виконавчий лист було видано на підставі постанови суду від 05.09.1998 року у справі №12-202/1998. Постановою державного виконавця від 06.02.2003 року при виконанні вказаного виконавчого листа було накладено арешт на належне боржнику майно жилий будинок з господарськими спорудами,, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В постанові зазначено, що станом на 01.02.2003 року заборгованість по аліментам складає 3888,28 грн. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови зареєстровано обтяження нерухомого майна боржника. 10.04.2024 року ОСОБА_3 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було подано клопотання про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна. В цьому клопотанні останній вказував, що згідно постанови державного виконавця заборгованість по аліментам станом на 01.02.2003 року складає 3888,28 грн. Розмір аліментів з 01.02.2003 року по 14.01.2004 року (дату набуття повноліття) становить по 17 грн. кожного місяця, загалом 204 грн. Отже, загальний розмір аліментів, який підлягав сплаті до набуття дитиною повноліття, становив 4092 грн. 28 коп. 07.04.2024 року боржник сплатив на депозитний рахунок відділу кошти в сумі 5003 грн., з яких: 4092,28 грн. аліменти, 410 грн. виконавчий збір, 500,72 грн. витрати по виконавчому провадженню. В зв`язку з цим, він просив закінчити виконавче провадження та зняти арешт з житлового будинку. 23.04.2024 року представником ОСОБА_3 було отримано листа від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому зазначено, що закінчити виконавче провадження та припинити обтяження не вбачається можливим, оскільки згідно відомостей АСВП виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-202 відсутнє, у т.ч. відсутня технічна можливість відновити виконавче провадження та виявити відомості про відповідну заборгованість на момент закінчення провадження. Посилаючись на неправомірність такої відмови, ОСОБА_3 у поданій скарзі та уточненнях до неї, просив визнати неправомірним рішення Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо розгляду клопотання, оформлене листом від 11.04.2024 року; зобов`язати вказаний відділ вжити заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №12-202, закінчити останнє та зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 06.02.2023 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2024 року скаргу було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав скаргу та посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню.

Представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги в частині зобов`язання зняти арешт з майна боржника. В іншій частині в задоволенні скарги просив відмовити за безпідставністю.

Інша заінтересована особа стягувач ОСОБА_4 , за викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила.

Заслухавши представників скаржника та відділу державної виконавчої служби, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.09.1988 року у цивільній справі №12-202/1998, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку платника аліментів, щомісячно, починаючи з 26.08.1988 року та до повноліття дитини.

На підставі постанови 05.09.1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №12-202, який стягувачем пред`явлено для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, правонаступником якого є Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська Москаленка В.А. від 06.02.2003 року, в зв`язку із наявністю у боржника станом на 01.02.2023 року заборгованості по сплаті аліментів в сумі 3888,28 грн., було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро), із забороною відчуження майна.

На підставі вказаної постанови Сьомою Дніпровською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження майна боржника ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 23.04.2024 року, вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує зареєстрована обтяження №4798890 від 13.04.2007 року щодо належного ОСОБА_3 нерухомого майна житлового будинку АДРЕСА_1 , накладеного постановою про арешт від 06.02.2003 року.

Також судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно платіжної інструкції від 07.04.2024 року ОСОБА_3 на депозитний рахунок Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було внесено кошти в сумі 5003 грн. на сплату боргу по аліментам, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження щодо виконавчого листа №12-202 від 05.09.1998 року.

09.04.2024 року ОСОБА_3 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подано клопотання, в якому останній посилаючись на сплату заборгованості по аліментам, виконавчого збору та витрати виконавчого провадження, просив закінчити виконавче провадження та зняти арешт з його майна.

Листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.04.2024 року в клопотанні було відмовлено з посиланням на те, що відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою АСВП. Оскільки в АСВП відомості щодо виконавчого провадження за виконавчим листом №12-202 від 05.09.1998 року відсутні, у т.ч. відсутня технічна можливість відновити виконавче провадження та виявити відповідну заборгованість, не вбачається можливим закінчити виконавче провадження та зняти арешт. Також заявнику було роз`яснено положення ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження щодо можливості зняття арешту майна за рішенням суду.

В судовому засіданні представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) також зазначив, що відповідне виконавче провадження на виконанні у відділ не перебуває, встановлений законодавством строк його зберігання сплив.

Згідно ст.1 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження», в діючій на момент подачі скарги та її розгляду редакції (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.4 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 року «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла момент виконання виконавчого листа №12-202 та винесення постанови від 06.02.2003 року про арешт майна боржника (далі - Закон №606-XIV), було встановлено, що заходи примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних

предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частинами 1 ст.ст.50,51 Закону №606-XIV було встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Відповідно до ст.59 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Підстави закінчення виконавчого провадження, а також його повернення стягувачеві було визначено ст.ст.37,40 Закону №606-XIV.

Статтею 38 Закону №606-XIV було встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII, в діючій редакції, визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.48, ч.1 ст.56 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст.59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10,15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Підстави закінчення виконавчого провадження, а також його повернення стягувачеві визначено ст.ст.37,39 Закону №1404-VIII.

Частинами 1,2 ст.40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ст.41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Суд враховує, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження у відповідності до ст.447 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року №904/51/19.

Таким чином, оскільки підставами та предметом поданої скарги є захист прав заявника ОСОБА_3 щодо невжиття органом державної виконавчої служби заходів щодо відновлення виконавчого провадження та його закінчення, а також законності подальшого обтяження у вигляді арешту його нерухомого майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, у якому останній був боржником, суд вважає, що в даному випадку заявником обрано належний спосіб захисту шляхом подачі скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що згідно даних АСВП та Єдиного реєстру боржників, що є у відкритому доступі на офіційному сайті Міністерства юстиції України, відсутні відомості щодо виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-202, виданого 05.09.1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №12-202/1998.

Також суд приймає до уваги, що виконавче провадження відкривається або може бути відновлено за умови, в першу чергу, пред`явлення до органу виконавчої служби відповідного виконавчого документу.

За встановленими судом обставинами справи вбачається, що виконавче провадження за виконавчим листом, виданим 05.09.1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №12-202/1998, в рамках якого державним виконавцем виносилась постанова від 06.02.2023 року про арешт майна боржника, на виконанні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відомості щодо цього виконавчого провадження в АСВП відсутні, місцезнаходження матеріалів виконавчого провадження та виконавчого документу не встановлено, як не встановлено та неможливо перевірити за відсутності матеріалів та відомостей в АСВП підстав завершення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого листа стягувачу або до суду).

Відомості щодо визнання незаконною або скасування відповідної постанови, також відсутні.

Повторно виконавчий документ для примусового виконання не пред`являвся та на виконанні органів державної виконавчої служби або приватних виконавців, не перебуває.

В зв`язку з цим, суд вважає, що за вказаних обставин боржнику ОСОБА_3 органом державної виконавчої служби правомірно було відмовлено в задоволенні його клопотання в частині відновлення матеріалів виконавчого провадження та його закінчення.

В частині відмови в задоволенні клопотання про зняття арешту з майна боржника, суд враховує, що відповідно до встановлених судом обставин, виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_3 аліментів на теперішній час на примусовому виконанні не перебуває. З огляду на вік дитини та строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, що були передбачені ч.4 ст.21 Закону №606-XIV та ч.3 ст.12 Закону №1404-VIII в діючій редакції, строк повторного пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання сплив 14.01.2004 року.

За відсутності матеріалів виконавчого провадження, перевірити сплату аліментів та наявність заборгованості по ним у боржника неможливо.

З постанови державного виконавця від 06.02.2003 року вбачається, що на момент її винесення заборгованість по сплаті аліментів складала 3888,28 грн.

В рахунок погашення останньої, наступних платежів, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, боржником згідно платіжної інструкції від 07.04.2024 року на депозитний рахунок Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було внесено кошти в сумі 5003 грн.

Також суд враховує, що метою застосування заходів примусового виконання рішення є забезпечення реального виконання останнього.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Статтею 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 4 ст.40 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частинами першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно п.20 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №5112/5 від 02.04.2021 року, визначено, що у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Копії постанов виконавця, передбачені цим пунктом, в день їх винесення надсилаються відповідним органам, установам, посадовим особам для їх виконання. У випадках, передбачених законом, на підставі постанови про скасування заходів примусового виконання виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Пунктом 16 Розділу VIII зазначеної вище Інструкції передбачено, що постанова про зняття арешту з майна боржника, постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, постанова про зняття майна з розшуку або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження, за заявою боржника, окрім іншого, у разі, якщо:

-після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

-після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає).

З урахуванням вищенаведеного, оскільки виконавчий лист, виданий 05.09.1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у цивільній справі №12-202/1998 на виконанні не перебуває, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» строки для його повторного пред`явлення для виконання сплили, наявну на момент обтяження майна боржника заборгованість по сплаті аліментів останнім сплачено шляхом внесення коштів на депозитний рахунок органу виконавчої служби та будь-які матеріальні претензії з боку стягувача на теперішній час відсутні, суд вважає, що з огляду на наведені вище положення ч.4 ст.40 Закону №1404-VIII, п.20 Розділу ІІІ, п.16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №5112/5 від 02.04.2021 року, у виконавчої служби були наявні правові підстави для винесення постанови про скасування заходів примусового виконання, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

А тому, невжиття виконавчою службою відповідних заходів, є неправомірним та порушує право ОСОБА_3 на мирне володіння своїм майном.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені від повідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені положення діючого законодавства, розглядаючи скаргу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення останньої, зобов`язавши Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зняти арешт та заборону відчуження належного ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 06.02.2003 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-202, виданого 05.09.1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська (реєстраційний номер обтяження 4798890 від 13.04.2007 року).

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,211,223,247,258-260,447,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зняти арешт та заборону відчуження належного ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бабушкінського районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 06 лютого 2003 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №12-202, виданого 05 вересня 1998 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська (реєстраційний номер обтяження 4798890 від 13 квітня 2007 року).

В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак