Рішення

Іменем України

Справа № 712/5348/24

Провадження № 2/712/2039/24

11 грудня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання - Ткаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2024 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.02.2020 був зареєстрований шлюб в Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено актовий запис № 118. Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.04.2021 № 712/2409/21 вказаний шлюб розірвано, після чого дитина залишилась проживати з матір`ю і з часу запровадження воєнного стану проживає з лютого 2022 року в Сполучених Штатах Америки, на даний час за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказаним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Проте, відповідач, всупереч вказаного рішення суду, ухиляється від свідомої сплати аліментів на утримання своєї дитини, про що свідчить наявність на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження № НОМЕР_3 щодо стягнення з відповідача аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 20.03.2024 розмір заборгованості становить 108 495,50 грн. Враховуючи те, що ОСОБА_2 жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання позивача та їх спільної дитини, з боку позивача не створювалися перешкоди у його спілкуванні з сином, то вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість та вольове небажання останнього виконувати відносно своєї дитини батьківські обов`язки, покладені законом. З моменту розлучення відповідач життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання приймати участь у його вихованні, не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання, не виявляє інтересу до його життя, щоденних потреб, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його потреб та захоплень. Усі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера розвитку. Позивачка забезпечує сина належним місцем проживання, яке відповідає всім європейським стандартам. Дитсадок, який відвідує син, підтверджує інформацію про те, що тільки позивачка, у поєднанні з бабусею та дідусем, відповідає за відвідування дитиною дитячого садочка, приймає участь у батьківських зборах. Таким чином, відповідач зовсім не цікавиться успіхами дитини, а всі розрахунки за перебування дитини у дитячому садку здійснюються позивачкою самостійно.

01 травня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав.

22 травня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Витребувано висновок у служби у справах дітей Черкаської міської ради щодо доцільності з точки зору відповідності інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 липня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження.

Позивачка та представник позивача в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без участі, при ухвалені рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що між 06 лютого 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 118.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження від 18.03.2020 року видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №505).

28 квітня 2021 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_4 до ОСОБА_2 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

10 червня 2021 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 за № 712/2409/21.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 має заборгованість станом на 20.03.2024 року в розмірі 108 495,50 грн.

ОСОБА_1 та неповнолітній син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди.

16.09.2024 року надано висновок виконавчого комітету Черкаської міської ради як органу опіки, відповідно до якого орган опіки і піклування вважає доцільним та таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , який 06.03.2020 року.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить таких висновків.

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У вказаній справі Європейський Суд з прав людини наголошено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Таким чином, системний аналіз положень національного законодавства та міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому законом порядку, дають підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Крім того, позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Як встановлено статтею 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Позивачка в судовому засіданні для доведення позовних вимог надала пояснення та докази, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину.

Відповідач скерував до суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечував проти доводів позивачки та наданих нею доказів.

Зі змісту висновку органу опіки і піклування вбачається, що орган опіки і піклування вважає доцільним та таким, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його малолітнього сина - ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Викладені факти свідчать про те, що відповідач свідомо не бажає приділяти своїй малолітній дитині увагу, спілкуватися з ним, брати участь в його вихованні, тобто можна стверджувати, що він свідомо, умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків протягом тривалого часу шляхом байдужого відношення до потреб розвитку та утримання дитини в супереч її інтересам.

Суд виходить з того, що наданням вказаних доказів позивачка реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування. Вказані докази не були спростовані відповідачем і тому підлягають врахуванню при розв`язанні спору, в іншому випадку буде порушений принцип змагальності судового процесу.

Оцінюючи питання наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як крайньої міри втручання у сімейні зв`язки, суд доходить висновку, що вказані зв`язки передусім припинені самим відповідачем внаслідок того, що останній не виявляє будь-якої зацікавленості щодо життя та розвитку своєї дитини та не вживає будь-яких заходів щодо встановлення систематичного контакту з ним як особистого, так і за допомогою соціальних мереж чи телефонного зв`язку.

Враховуючи характер поведінки відповідача, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення за встановлених обставин, виходячи з найкращих інтересів дитини.

Виходячи з конкретних обставин справи, втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав неповнолітніх дітей на належне батьківське піклування, що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання, оскільки факт ухилення відповідача у здійсненні батьківських прав об`єктивно підтверджений зібраними у справі доказами.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266 ЦПК України, ст. ст. 141,150, 155, 164-166 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про народження № 505 від 18 березня 2020 року Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Київ).

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа: Виконавчий комітет Черкаської міської ради (м.Черкаси, вул.Б.Вишневецького, 36, 18000, )