Суддя Клименко А. М.
Справа № 644/9021/23
Провадження № 2/644/1028/24
Рішення

Іменем України

04 січня 2024 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Клименка А.М.,

за участі секретаря судових засідань - Жигун Е.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Гупала Романа Миколайовича, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № Х251121-12 від 25.11.2021 у розмірі 670323 грн. 50 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 25.11.2021 між нею та ОСОБА_2 укладено договір, згідно якого позивачка надала відповідачу в розпорядження грошові кошти в сумі 285161 грн., що еквівалентно 10480 доларів США. За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику у визначений в договорі строк, в гривнях у сумі еквівалентній 10480 доларів США за курсом продажу в АТ «ПРИВАТБАНК», на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через шість місяців з моменту укладання договору, тобто до 25.05.2022. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово укладались додаткові угоди про зміну строку сплати заборгованості. Згідно п.1 додаткової угоди №3 до договору позики у користування позичальнику передано грошові кошти у сумі 660583грн., що еквівалентно 17710 доларів США.

Своїх зобов`язань за договором ОСОБА_2 не виконав, на письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості від 17.10.2023 не відреагував, у зв`язку з чим станом 17.11.2023 за ним виникла заборгованість за договором позики в загальному розмірі 670323 грн. 50 коп.

Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 92492 грн. 35 коп., а також судовий збір в сумі 6703грн. 24 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 05.12.2023 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Вказує, що 13.11.2023 Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 з виконання виконавчого напису № 1953, виданого 09.11.2023, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. Зазначає, що державним виконавцем звернуто стягнення на належний ОСОБА_2 автомобіль «VOLKSWAGEN CRAFTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначений автомобіль переданий в заставу ОСОБА_2 в якості забезпечення зобов`язання за договором позики № Х251121-12 від 25.11.2021, зміненому та доповненому Додатковою угодою № 3 від 10.08.2023. За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити вимоги ОСОБА_1 в сумі 675973грн. 50 коп. 24.11.2023 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 надано звіт № 73/23 про оцінку майна - колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN CRAFTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Початкова вартість автомобіля (без урахування ПДВ), що визначена для реалізації на електронних торгах, на дату оцінки складає 299700грн. Посилаючись на вказані обставини, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Крім того, відповідач вважав вимогу позивачки про відшкодування понесених нею витрат на правничу допомогу безпідставною, не обґрунтованою, а її розмір не доведеним належними доказами та не співмірним зі складністю справи.

Встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк для надання відповіді на відзив закінчився, відповідь на відзив - не надійшла.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

25.11.2021 між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики № Х251121-12, відповідно до умов якої позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 285161грн., що є еквівалентом 10480 доларів США, за курсом продажу валют в АТ «ПриватБанк». Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, що підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором складає 10480 доларів США, за курсом продажу валют в АТ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення договору, тобто до 25.05.2022. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати позику.

Згідно п. 15.4 Договору позики у разі невиконання умов договору, позичальник зобов`язаний повернути вся суму позики, сплатити нараховані пеню і штрафні санкції, а також виконати всі інші договірні зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що в порушення умов вищевказаного Договору позики та додаткових угод до нього, відповідач належно не виконує взяті на себе зобов`язання та своєчасно не повертає передбачені графіком платежів кошти.

Додатковою угодою № 3 до Договору позики встановлено, що кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів визначений сторонами договору як 25.02.2024.

Відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів, погодженого сторонами у додатковій угоді № 3, відповідач має повернути позику частинами, а саме, до 25.09.2023 - 275088грн. (еквівалент 7375 доларів США); до 25.10.2023 - 17792грн. 10 коп. (еквівалент 477 доларів США); до 25.11.2023 - 17792грн. 10 коп. (еквівалент 477 доларів США); до 25.12.2023 - - 17792грн. 10 коп. (еквівалент 477 доларів США); до 25.01.2024 - 17792грн. 10 коп. (еквівалент 477 доларів США); до 25.02.2024 - 314327грн. (еквівалент 8427 доларів США). Розрахунок сум здійснений позивачем відповідно до курсу гривні до курсу продажу долару США АТ «ПРИВАТБАНК» станом на 17.10.2023, який становить 37 грн. 85 коп. за один долар США.

На час ухвалення рішення в справі відповідачем прострочене повернення частин боргу, встановлене вказаним графіком, а саме повернення до: 25.09.2023 - еквіваленту 7375 доларів США; 25.10.2023 - еквіваленту 477 доларів США; до 25.11.2023 - еквіваленту 477 доларів США); до 25.12.2023 - еквіваленту 477 доларів США, що загалом становить 8806 доларів США.

Отже сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики № Х251121-12 від 21.11.2021, відповідно до Додаткової угоди № 3 до договору, складає 8806 х 37,85 = 333307 грн. 10 коп.

При вирішенні питання про відшкодування понесених позивачкою судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 6703 грн. 24 коп. та стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 92492 грн. 35 коп., які складаються з вартості наданих послуг на дату подачі позовної заяви до суду в розмірі 18700 грн., участь представника позивача в двох судових засіданнях - 6700 грн., та «гонорару успіху» в сумі 10% від розміру задоволених позовних вимог, суд виходить з наступного…

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, на суму 333307 грн. 10 коп., то пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки частина сплаченого судового розміру в сумі 3333 грн. 07 коп.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір б/н про надання правової допомоги від 12.09.2023, акт наданих послуг та рахунок-фактуру від 17.11.2023, з яких вбачається, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18760грн..

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу у цій справі, до ухвалення рішення по справі (в прохальній частині позовної заяви) було заявлено про стягнення витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.).

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridisv. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат. У рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови ВП ВС року у справі № 904/4507/18).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Суд вважає, що ця справа не є складною, вимоги позивачки ґрунтуються на договорі позики, укладеному в письмовій формі, розгляд справи у суді здійснювався в спрощеному порядку, без участі сторін та представника позивачки, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги позивачу його представником не є значним.

Враховуючи вищевикладене, характер та об`єм виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та тривалості судового розгляду, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану йому на час звернення до суду з позовом, та з урахуванням «гонорару успіху» у загальному розмірі 20000 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на звернення стягнення на заставлене ним позивачці майно, як підставу для відмови у позові, оскільки на час ухвалення судом рішення в справі доказів реалізації заставленого майна та здійсненого за рахунок цього відшкодування позивачці частини суми боргу, суду відповідачем не надано. При цьому суд зазначає, що сума грошових коштів, отриманих від реалізації заставного майна, може бути в подальшому зарахована у виконання зобов`язання при виконанні цього рішення суду.

Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 549, 1049, 1054 ЦК України, ст. 61 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № Х251121-12 від 25.11.2021 станом на 04.01.2024 в сумі 333307 грн. 10 коп. та судові витрати у загальному розмірі 20000 грн., а всього стягнути 353307 грн. 10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через районний суд.

Суддя: