Справа № 202/4214/24
Провадження № 2/202/3298/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мариніна О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жупій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка через свого представника за ордером адвоката Забродіну О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 15.03.2003 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейні відносини з відповідачем не склалися через що позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Наразі сторони проживають окремо. Діти проживає з позивачкою, відповідач фактично самоусунувся від свого обов`язку утримання дітей, у зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Зазначила, що відповідач є працездатним чоловіком, офіційно працевлаштованим зі стабільним доходом, не має хронічних хвороб, інвалідності чи інших перешкод у виконання його обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, має на праві приватної власності нерухоме майно та автомобіль, не має на своєму утриманні інших непрацездатних осіб. В свою чергу, діти потребують матеріальної допомоги, оскільки вони не мають інших джерел життєзабезпечення, окрім доходу батьків, а позивачка тимчасово не працює. У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50% від його доходу.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, судом постановлено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що з 15 березня 2003 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі сторони спільного господарства не ведуть, розпочали процедуру розірвання шлюбу, діти проживають спільно з матір`ю.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач є працездатним, відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати своїх дітей.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 50% його доходів, позивачка зазначила, що відповідач є офіційно працевлаштованим зі стабільним високим доходом, має на праві приватної власності нерухоме майно та автомобіль, однак жодним чином не підтвердила ці обставини.

При цьому, суд зважає, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків та відсутність працевлаштування позивачки не звільняє її від обов`язку приймати участь в утриманні дітей.

Крім того, позивачем не обґрунтовано потреби дітей відповідно до їх віку, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, у зв`язку з чим суд не знаходить підстав для відступлення від загального розміру аліментів, визначеного ст.162 ЦПК України.

Аналізуючи матеріали справи з врахуванням: віку дітей, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Так, аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати свої неповнолітніх дітей, суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів в розмірі 50% доходу щомісячно, є завищеним та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини.

Судом також враховується відсутність будь-яких доказів та обґрунтування позовних вимог позивачем з приводу необхідності стягнення аліментів в розмірі 50% доходу відповідача, зокрема жодного розрахунку витрат позивачки на утримання дітей.

Судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі ст.180 СК України та керуючись ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 354, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л ИВ :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) боржника - платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 ( одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Маринін