Номер провадження: 22-ц/813/2361/24
Справа № 501/214/23
Головуючий у першій інстанції Смирнова В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одеса справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

16.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із позовними вимогами щодо позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 2010 року з дитиною не проживає, дитиною не опікується, у вихованні участі не приймає, аліменти не сплачує, у зв`язку із чим позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-28).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2023 року було вирішено в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити (а.с. 72-75).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та ухваленим із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт також стверджує, що судом під час розгляду справи по суті не враховано поведінку заявника та оцінено його особистість, що негативно впливало на дитину, адже наявність в матеріалах докази свідчать про те, що відповідає недостатньо приділяє уваги дочці, її фізичному та духовному розвитку, не надає належного матеріального забезпечення. За таких обставин, на думку апелянта, під час вирішення спору суд обмежився лише висновками про відсутність підстав для позбавлення батьківських права, не перевіривши, при цьому, наявність чи відсутність підстав для застосування положень ст. 164 СК України, загалом не з`ясовано чи зазнаватиме дитина, якщо батька не позбавлять батьківських прав жорсткого поводження та як емоційно буде формуватися дитина (а.с. 98-109).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.09.2023 року було відкрито апеляційне провадження (а.с. 112-114) та ухвалою від 22.01.2024 року справу призначено до розгляду (а.с. 144).

21.11.2023 року адвокатом Килинкою Наталією Леонідівною в інтересах ОСОБА_2 , за допомогою підсистеми Електронний Суд було направлено до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначаючи, що позивачем не наведено належного обґрунтування підстав позбавлення батьківських прав, в тому числі й безпосередньо мети такого позбавлення. Представник відповідача в свою чергу також стверджує, що за наявних обставин справи, будь-яких підстав розлучати батька з дитиною не має, в даній конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи у право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, вважаємо, що позбавлення батьківських прав відповідача буде гіршим заходом для дитини, оскільки негативно вплине на обставини щодо подальшого виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, та не сприятиме захисту її прав взагалі (а.с. 131-143).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні в режимі відео конференції ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні також була опитана ОСОБА_3 з метою з`ясування її ставлення щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в останнє судове засідання не з`явився, повідомлений щодо дати та часу розгляду справи, причини такої неявки суду не повідомлено. Будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи або ж розгляду за його відсутністю на адресу суду не надходило.

Дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 9-10).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08.11.2010 року (справа № 2-2360/2010) шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та зареєстрований 18.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, було розірвано (а.с. 12).

13.05.2010 року Іллічівським міським судом Одеської області було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-14).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.01.2012 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами та збільшення розміру аліментів (а.с. 15).

З свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , вбачається, що 16.10.2015 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_6 , про що складено відповідний актовий запис № 666. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу було змінено на ОСОБА_7 (а.с. 11).

Зі змісту копій листів № 21.15/38163 від 19.12.2022 року, та № 21.15/1034 від 11.01.2023 року, наданих ЧМВДВС ГТУЮ в Одеській області, було встановлено наявність у ОСОБА_2 заборгованість по аліментам, яка станом на 11.01.2023 року загалом становить 92 681,01 грн.(а.с. 16-19).

Відповідно характеристики Чорноморського ліцею № 7 ОСОБА_3 навчається добре, мати завжди на зв`язку, батько дитини не приймає участь у шкільному життя ОСОБА_3 (а.с. 20).

Згідно вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 29.07.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі (а.с. 21-28).

Відповідно ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2016 року ОСОБА_2 обмежено у праві виїзду за межі України через заборгованість по аліментам (а.с. 45).

В матеріалах справи також наявні копії постанов Іллічівського міського суду Одеської області по справі № 1511/1665/2012 від 20.04.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с. 46); по справі № 1511/2162/2012 від 25.04.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с. 47); по справі № 1511/2480/2012 від 18.05.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпП (а.с. 48).

В рішенні виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 19.05.2023 року зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 61-62).

Приймаючи оскаржуване рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в даній конкретній ситуації, спів ставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини.

Відповідно, суд першої інстанції прийшов до висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але вважав необхідним попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов`язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Окремо суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно характеристики Чорноморського ліцею № 7, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_3 навчається добре, мати завжди на зв`язку, батько дитини не приймає участь у шкільному життя ОСОБА_3 (а.с. 20).

Зі змісту копій листів № 21.15/38163 від 19.12.2022 року, та № 21.15/1034 від 11.01.2023 року, наданих ЧМВДВС ГТУЮ в Одеській області, було встановлено наявність у ОСОБА_2 заборгованість по аліментам станом на 11.01.2023 року - у розмірі 92681,01 грн, розмір яких в свою чергу було визначено рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.05.2010 року та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.01.2012 року збільшено, задовольняючи при цьому вимоги щодо стягнення заборгованості за аліментами.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 03.02.2016 року ОСОБА_2 було обмежено у праві виїзду, у зв`язку із наявність заборгованості по аліментам (а.с. 45).

Матеріалами справи в свою чергу також встановлено, що 29.07.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі (а.с. 21-28).

Також до матеріалів справи було долучено копії постанов Іллічівського міського суду Одеської області по справі № 1511/1665/2012 від 20.04.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с. 46); по справі № 1511/2162/2012 від 25.04.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с. 47); по справі № 1511/2480/2012 від 18.05.2012 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпП (а.с. 48).

Окрім наведеного, безпосередньо в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, відповідачем - ОСОБА_2 було повідомлено, що останній раз він бачився з донькою 11 років тому та зв`язок з дитиною всі ці роки не підтримує. Вказану обставину підтвердила сама дитина, опитана в судовому засіданні, яка вважає своїм батьком чоловіка матері та не бажає спілкуватись зі своїм біологічним батьком, якого взагалі його не пам`ятає.

Згідно висновку наведеного в постанові ВС від 10.11.2021 по справі № 390/1418/17, у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав одного з батьків у зв`язку з ухиленням від виконання ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд має брати до уваги найкращі інтереси дитини, ураховувати фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у нову сім`ю (у разі наявності таких обставин), прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері/дружини батька дитини справжніми її батьками, бажання дитини зберегти цю сім`ю, а також відсутність зв`язків у дитини з тим із батьків, щодо якого вирішується питання про позбавлення батьківських прав. При цьому інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, за встановлених обставин справи, відповідачем в свою чергу не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності факту участь у вихованні дитини та наявності інтересу до її життя, в тому числі й не вбачається прагнення налагодити контакт з дитиною (окрім усної заяви в суді), зважаючи при цьому на відсутність будь-яких відомостей щодо підтримання зв`язку протягом останніх 11 років.

При цьому, 23.05.2024 року в судовому засіданні була присутня безпосередньо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою були надані під запис відповідні пояснення по суті обставин справи, та яка вважала позбавлення батька прав відносно неї доцільним. Не вважала за необхідним відновлювати зв`язок в батьком, якого не пам`ятає взагалі та не відчуває в цьому відповідної потреби.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова ВС від 13.07.2022 по справі № 705/3040/18).

В судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 також підтвердила в свою чергу факт відсутності будь-якого спілкування з біологічним батьком (не пам`ятає точної дати останнього спілкування), також повідомила про відсутність бажання відновити спілкування, в тому числі про наявність іншої особи, яку вважає батьком, а саме чоловіка матері - ОСОБА_1 , яка в свою чергу повідомила суд про наявність у її чоловіка наміру на усиновлення ОСОБА_3 .

Апеляційним судом під час опитування дитини не встановлено будь-яких сторонніх факторів, які б впливали на думку дитину, яка повноцінно сприймає ситуацію, та має власну обґрунтовану думку з питання, що розглядається судом, а тому вважає, що в найкращих інтересах дитини позов повинно бути задоволено.

Згідно роз`яснень, наведених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно, систематичне невиконання батьківських обов`язків, в тому числі не забезпечення належного догляду дитини, відсутність спілкування в необхідному обсязі тощо, є підставою для позбавлення батьківських прав.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання батьківських обов`язків протягом останніх 11 років відносно дитини, а тому позиція органу опіки та піклування, наведена у відповідному висновку апеляційним судом не приймається до уваги, оскільки фактично побудована на формальному підході та неможливості провести обстеження умов проживання дитини, оскільки вся сім`я виїхала за кордон у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України. Між тим, надіслання власноручною написаної заяви із запереченням проти позбавлення батьківських прав та примусове стягнення аліментів не можуть бути безумовними підставами для відмові в задоволення вимог щодо позбавлення батьківських прав. Поза межами уваги органу опіки і піклування залишились фактичні обставини справи. Так само суд першої інстанції повинен був надавати оцінку всім обставинам справи, таким як тривале не спілкування з дитиною, невиконання інших батьківських обов`язків, неодноразове притягнення до відповідальності відповідача, створення за ці роки позивачкою сім`ї, в якій дитина відчуває себе її невід`ємною частиною разом з іншою дитиною, та в якої створені всі умови для її гармонійного розвитку.

Таким чином, за наведених встановлених обставин справи в своїй сукупності, враховуючи пояснення сторін по справі, в тому числі й безпосередньо пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи положення діючого українського та міжнародного законодавства, виходячи з принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовним вимог та наявності підстав для їх задоволення.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне роз`яснити відповідачу щодо наявності у нього права на звернення в подальшому до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у відповідності до положень ст. 169 СК України, за умови виконання відповідних вимог ч. 4 ст. 169 СК України.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує відповідні положення ч. 13 ст. 141 ЦПК України, згідно яких, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, тому судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача - ОСОБА_2 становлять - 2684, 0 грн (1073,60 - судовий збір за подання позовної заяви, 1610,40 - судовий збір за подання апеляційної скарги).

Враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд на підставі положень ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржуване рішення, із ухвалення нового про задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити батьківський прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду із позовом та подання апеляційної скарги у розмірі 2684 гривні.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складений 12 червня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.