ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9438/24
провадження № 2/753/6386/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Гайової С.Г., представника позивача - адвоката Йовдія Д.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просила:

- розірвати договір довічного утримання, який укладений 19 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1777;

- скасувати заборону на відчуження 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що накладна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1778.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є людиною похилого віку, тому вона уклала договір довічного утримання із своєю онукою ОСОБА_2 , на умовах якого передала у її власність належну позивачці 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язалася довічно утримувати її, забезпечуючи її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, в т. ч. медичною допомогою, надавати їй необхідні побутові послуги (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки тощо). Вартість такої допомоги визначена сторонами у розмірі 1000 грн, яку відповідач зобов`язалася сплачувати щомісяця і яка підлягає індексації в порядку, визначеному законом.

Як зазначає позивач, з моменту укладення договору відповідач не виконувала і не виконує на цей час жодного з перерахованих у договорі обов`язків, не відвідує її, не здійснює догляду, жодного разу не перерахувала щомісячного платежу у розмірі 1000 грн. і на цей час за нею ніхто не доглядає і будь-якої допомоги не надає, хоча в силу похилого віку вона її потребує.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2024 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи призначено на 04 липня 2024 року.

04 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 11 вересня 2024 року.

23 липня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона також просить допитати як свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідач у поданому відзиві позов не визнала, вказала, що протягом всього періоду дії договору довічного утримання належним чином виконує взяті на себе зобов`язання щодо утримання позивача, що можуть підтвердити свідки, однак внаслідок похилого віку позивач потрапила від вплив недобросовісних людей з Благодійної організації «Золоті люди», які маніпулюють позивачем і засновником якої є сам представник позивача.

Суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 11 вересня 2024 року, відмовив в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року відкладено розгляд справи на 15 жовтня 2024 року та викликано як свідків у судове засідання ОСОБА_6 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 .

15 жовтня 2024 року допитано як свідка позивача ОСОБА_1 , розгляд справи відкладено на 11 листопада 2024 року.

У своїх показаннях ОСОБА_1 зазначила, що проживає у квартирі разом з дочкою ОСОБА_3 , яка застосовує до неї насильство, виганяє до іншої дочки в росію, викручує лампочки, перекриває воду, перерізала їй телефонний дріт. Позивачці допомагали сусіди з першого поверху, доглядали її, придбали коляску, на якій вона пересувається, однак після початку повномасштабного вторгнення вони виїхали до Закарпаття і після цього ще протягом півроку їх дочка передавала їй передачі. Вказала, що вона живе на свою пенсію, якої їй вистачає. Позивач повідомила, що просила, щоб ОСОБА_2 була її опікуном, але боялася, що ОСОБА_3 буде їй у цьому перешкоджати. Протягом всього часу ОСОБА_2 не телефонувала їй та не приходила, написала позивачці листа для розірвання договору. Вважає, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 домовилися щодо її частки квартири. Сусіди порадили їй звернутися до відділу соцзахисту, однак ОСОБА_3 повідомила про наявність у неї опікуна і соцзахист відмовив їй у наданні соціального працівника. Тому вона звернулася до суду з цим позовом, щоб мати змогу оформити допомогу соцпрацівника. Зазначила, що проживає у нестерпних умовах, боїться вийти на кухню, просить у сусідів допомогти, зокрема придбати продукти, оскільки сама вільно пересуватися не може, їй дають пайки церква і волонтери, може приготувати собі якусь їжу коли ОСОБА_3 відсутня вдома, а так їсть у сухом`ятку. Зазначила, що за допомогою адвоката придбала пральну машину, але не знає як нею користуватися, а тому пере речі у мисці, полагодити телевізор їй допомогли сусіди, придбати ліки також просить сторонніх людей. Наголошує, що домовлялася про це все із ОСОБА_2 , але жодного разу її не бачила. Її сестра також її не відвідує, оскільки вони посварилися після того, як сестра виплатила їй 8 000 грн, натомість позивачка сама допомагала сім`ї сестри та ОСОБА_2 , так як вони проживають у скрутних умовах.

11 листопада 2024 року розгляд справи відкладено на 10 грудня 2024 року.

10 грудня 2024 року допитана як свідок ОСОБА_5 [сестра позивачки] показала, що домовилася з позивачкою про надання їй догляду, однак зважаючи на похилий вік свідка і побоювання щодо стану здоров`я, вони погодили, що відповідний договір довічного утримання, предметом якого є кімната позивачки у квартирі, буде укладений з онукою свідка ОСОБА_2 . Після укладення договору за позивачкою фактично доглядала свідок - водила її по лікарнях, базарах, дільничних, допомагала у поїздці до доньки закордон, купавала їй продукти та речі, оплачувала послуги, кошти на які давала онука ОСОБА_2 .. Також зазначила, що виплила позивачці 9 000 грн., а після виплати цих коштів ставлення позивачки до неї змінилося, вона стала роздратованою, зокрема висловлювала претензії до неналежної якості продуктів, що не відповідало дійсності. На уточнююче запитання представника позивача свідок повідомила, що сума у 9000 грн. це були кошти, сплачені позивачкою за нотаріальне посвідчення договору довічного утримання. ОСОБА_5 вказувала, що після погіршення стосунків з позивачкою сама хотіла розірвати договір і просила повернути їй сплачені 9000 грн. та протягом останніх 5 років не опікується позивачкою. Зазначила, що всі обов`язки по догляду та піклуванню за позивачкою вона здійснювала сама, ОСОБА_2 до позивача не приїжджала та не спілкувалася з нею.

10 грудня 2024 року допитана як свідок ОСОБА_3 [донька позивачки] показала, що орієнтовно до 2020 року за її матір`ю наглядала ОСОБА_5 , яка опікувалася її лікуванням, доглядом, придбання продуктів харчування, відпочинком у санаторії тощо. У період з 2020 по 2023 рік догляд за позивачко здійснювала свідок. Зазначила, що ОСОБА_2 вона не бачила, бачила лише ОСОБА_5 , яка за кошти ОСОБА_2 все привозила. Свідок також повідомила, що з часом позивачка почала звинувачувати свою родину, в тому числі і ОСОБА_2 , в тому що вони хочуть її вбити і забрати квартиру, а тому перестала приймати допомогу та підпала під вплив різних благодійних організацій, які шляхом маніпуляцій та різних обіцянок намагаються заволодіти належною позивачці часткою квартири.

10 грудня 2024 року допитана як свідок ОСОБА_4 [онука позивачки] вказала, що з 2014 року вже не проживає за місцем проживання позивачки, однак часто відвідує свою матір ОСОБА_3 і бачить позивачку. Вказала, що догляд за позивачкою здійснювала ОСОБА_5 , зокрема привозила якісь пакунки, кудись ходили разом з позивачкою, натомість ОСОБА_2 вона не бачила, а з літа 2022 року не бачила вже і ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідачка у судові засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, повідомлялася про час, дату і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, інших заяв та клопотань, крім відзиву на позовну заяву та клопотання про виклик свідків, не подавала.

Суд, допитавши свідків, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов таких висновків.

Як встановлено судом 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1777

Відповідно до пунктів 1, 6 договору ОСОБА_1 (відчужувач) передає, а ОСОБА_2 (набувач) отримує у власність на умовах цього договору 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та зобов`язується довічно повністю утримувати відчужувача, зберігаючи за нею в безкоштовному довічному користуванні квартиру, частина якої відчужується, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, надавати відчужувачу необхідні побутові послуги (прання постільної білизни, ремонт побутової, а також аудіо, відеотехніки тощо).

Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги, в тому числі медичної допомоги) на місяць визначена сторонами у розмірі 1 000 грн., які набувач має сплачувати щомісяця. Ця сума підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Набувач зобов`язується поховати відчужувача у випадку її смерті.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно частиною першою, другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на роз суд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 626 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша статті 749 ЦК України).

Як передбачено статтею 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 645/3284/19.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності (частина друга статті 749 ЦК України).

Частина перша статті 755 ЦК України визначає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 753/10508/18 вказано, що тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19.

Судом установлено, що відповідачка взяті на себе за договором зобов`язання у повному обсязі не виконала, матеріально позивачку не забезпечувала і не утримувала, не здійснювала за нею догляд, не надавала побутові послуги, натомість у догляді позивачці допомагали інші особи, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачка суду не надала.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про розірвання договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане

Як визначено пунктом 7.5 пункту 7 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при посвідченні договору довічного утримання (догляду) накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, спрямованих на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Оскільки підставою для реєстрації заборони відчуження майна був укладений договір довічного утримання, підставою припинення цього обтяження може бути рішення суду про розірвання цього договору, а тому припинення обтяження речових прав проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже позовні вимоги у частині скасування заборони на відчуження 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що накладна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В. та зареєстрована а реєстрі за № 1778, не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і їх задоволення у частині вимоги про розірвання договору довічного утримання від 19 жовтня 2017 року, укладеного сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 19 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1777.

В іншій частині - у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 грудня 2024 року.

Суддя О.В. Якусик