Справа № 758/9961/22
Провадження № 2/524/228/24
23.05.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Предоляк О.С., при секретарі судового засідання - Лапік К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві Шейк-Сейкіна Олексія Анатолійовича, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Валентина Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-
Зазначає, що Крюківським районним судом м. Кременчука 19.10.2015 року по справі № 537/4259/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в якості забезпечення позову винесено ухвалу, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 . Накладене судом обтяження з квартири АДРЕСА_1 , знято 01.11.2017 року державним реєстратором Шейк-Сейкін О.А. філія комунального підприємства Миронопільська сільська рада «Результат» у м. Києві на підставі ухвали Крюківського районного суду виданої 07.09.2017 року. Натомість, за інформацією суду станом на 09.10.2020 року судове рішення щодо скасування заходів забезпечення позову (про зняття арешту) з квартири АДРЕСА_1 , не виносилось.
02.11.2017 року ОСОБА_2 здійснила продаж належної їй квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 37901147, виданий 02.11.2017 року, видавник приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка В.М., відомості внесені до реєстру 02.11.2027 року 11:57:47 приватний нотаріус Ганночка В.М., Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, індексний номер рішення 37901147.
Відчуження квартири здійснено в період набрання законної сили рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 06.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25.07.2016 року по справі 537/4259/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу у розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн.
У подальшому дані рішення судів скасовані постановою Верховного суду від 20.06.2018 року (справа № 537/4259/15-ц)
Рішенням Полтавського апеляційного суду від 16 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн.

09.09.2020 року Крюківським відділом ВДВС у м. Кременчуці відкрито виконавче провадження № 62986258 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за рішенням Полтавського апеляційного суду від 16.07.2020 року по справі № 537/4259/15-ц.

Наголошує, що ОСОБА_2 , укладаючи договір купівлі продажу, після пред`явлення до неї позову про стягнення боргу та наявності заходів забезпечення позову, діяла очевидно недобросовісно та зловживаючи правами стосовно кредитора, оскільки оспорюваний договір направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника для погашення заборгованості. За таких обставин позивач вважає, оспорюваний договір укладений з порушенням ст. 228 ЦК України та є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України із застосуванням наслідків недійсності.

Ухвалою суду від 14.02.2023 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 30.03.2023 витребувано у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночки Валентини Михайлівні копію договору купівлі продажу від 02.11.2017 року

Ухвалою суду від 26.04.2023 призначено по справі судову оціночно-будівельну експертизу

Ухвалою суду від 16.04.2024 закрито підготовче провадження

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державному реєстратору КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві ОСОБА_4 направлено засобами рекомендованого поштового зв`язку та повернуто з відміткою «адресат відсутній»

Відповідач ОСОБА_2 про дату час та місце судового розгляду повідомлена оголошенням на сайті судової влади України.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8ст. 178 ЦПК України зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходив.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір №3 про пайову участь в будівництві житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , на виконання якого ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 60 000 доларів США та 50 000 грн. У вересні 2015 року вказаний договір розірвано, однак грошові кошти ОСОБА_2 не повернула ОСОБА_1 у добровільному порядку

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів (справа №537/4259/15-ц) ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2015 за заявою ОСОБА_1 , забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 (а.с 15)

Остаточним рішенням суду у даній справі, що набрало законної сили, - постановою Полтавського апеляційного суду від 16.07.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 60000 доларів США та 50 000 грн., а також судовий збір у загальному розмірі 27648,60 грн. (а.с. 35-40 )

Із інформаційної довідки Крюківського районного суду м Кременчука станом на жовтень 2020 року позивач дізнався, що арешт, накладений ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.10.2015 на квартиру ОСОБА_2 в якості забезпечення позову знятий 01.11.2017 року державним реєстратором Шейк-Сейкіним О.А., та, у подальшому, 02.11.2017, квартира була продана ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2017.

Підставою скасування арешту квартири зазначена неіснуюча ухвала Крюківського районного суду від 07.09.2017 року №537/4259/15-ц,

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

02.11.2017 року ОСОБА_2 здійснила продаж належної їй квартири АДРЕСА_1 , покупцем квартири став ОСОБА_3 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 37901147, виданий 02.11.2017 року, видавник приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка В.М., відомості внесені до реєстру 02.11.2027 року 11:57:47 приватний нотаріус Ганночка В.М., Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, індексний номер рішення 37901147.

За висновком судового експерта Полтавського відділення Інституту судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса № 3611 від 07.02.2024 року ринкова вартість об`єкта нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104) складає 1 406 150 грн.

Згідно із частинами другою та третьою ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

За ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Правочин - це дія, яка вчиняється для досягнення дозволеної законом мети (набуття майна тощо), яка характеризується такими ознаками: це завжди вольовий акт, тобто дії свідомі; це правомірні дії, тобто вчиняються відповідно до закону; спеціальна спрямованість на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, тобто в правочину завжди присутня правова мета.

Фраудаторними правочинами в юридичній науці та в останні роки в українській судовій практиці називають договори, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору.Цей термін походить від англ. "fraud" - шахрайство, підроблення, афера. Значення цього слова розкривається внутрішнім змістом тих категорій і понять, які вони називають.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд сформулював висновок щодо конструкції фраудаторного правочину (тобто правочину, який вчинений боржником на шкоду кредитору), яка включає: момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за борги); контрагента, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана або афілійована юридична особа); ціну (ринкова/неринкова, наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-2 зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільний кодекс України в статтях 215 та 216 наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи».

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому та обставина, що правочин, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17.

Велика Палата Верховного Суду кваліфікує правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, зробивши такий правовий висновок.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)" (постанова ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №369/11268/16-ц).

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище справі вказує, що позивач має право звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України) і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України.

Що ж до фраудаторного правочину як зловживання правом, то намір заподіяти зло є неодмінним і єдиним надійним критерієм (зловживання правом).Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.

Тлумачення ст. 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

За висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі №910/8357/18 правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Зі змісту поняття фраудаторного правочину випливає, що правочин на шкоду кредитору вчиняється саме боржником в період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із відповіді Автозаводського відділу ДВС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області було слідує, що 09.09.2020 року Крюківським відділом ВДВС у місті Кременчуці відкрито виконавче провадження № 62986258 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за рішенням Полтавського апеляційного суду від 16.07.2020 року по справі № 537/4259/15-ц. Під час перевірки майнового стану боржника встановлено, що нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_2 відсутнє. Виконати рішення суду за рахунок нерухомого майна боржника неможливо.

Відчуження квартири ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 здійснено 02.11.2017 року в період набрання законної сили рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 06.06.2016 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 25.07.2016 року та ухвалення Верховним судом постанови 20.06.2018 року про скасування попередніх рішень по справі № 537/4259/15-ц про стягнення ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_3 у розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн.

Вартість відчуження квартири в розмірі 650 000 грн. за договором купівлі-продажу від 02.11.2017 року є значно нижчою за ринкову вартість, що визначена висновком експерта № 3611 в розмірі 1 406 151 грн.

Відповідно, спірний договір купівлі-продажу, вчинений ОСОБА_2 у період наявності непогашеного боргу, внаслідок якого боржник перестав бути платоспроможними, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правові висновки Верховного Суду у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17).

Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.

Зазначене дає підстави для висновків про те, що оспорюваний правочин був укладений з метою уникнення звернення стягнення на майно, належне ОСОБА_2 , тобто всупереч інтересам кредитора, що вказує на наявність умислу приховати справжні наміри його укладення, а саме вивести нерухоме майно з своєї власності, під час існування у нього боргових зобов`язань, з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання.

Також, суд враховує, що у ОСОБА_2 відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язання перед кредитором. Відсутні дані, що боржником виконано судове рішення та повернуто стягувачу грошові кошти

Оскаржуваний правочин не відповідає критеріям розумності, добросовісності, справедливості, мав на меті приховання активів боржника ОСОБА_2 з метою уникнення стягнення на актив в рахунок погашення боргу

Відповідач ОСОБА_3 , як сторона спірного договору, яка не приймала участь у справі №537/4259/15-ц про стягнення боргу не спростувала обставини, встановлені апеляційним судом, яким було стягнуто грошові кошти з ОСОБА_2 , зокрема той факт, щодо існування заходів забезпечення фактично до моменту вчинення оспорюваного договору

Оскільки державна реєстрація права приватної власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 здійснена на підставі недійсного договору купівлі-продажу, який не породжує жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ст. 216 ЦК України), то суд вважає, що позовні вимоги в частині відновлення в реєстрі речових прав на нерухоме майно запису номер 23145545, також підлягають до задоволення

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції станом на час вчинення спірних реєстраційних дій (01.11.2017) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення реєстраційних дій; перевіряє наявність обтяжень прав на нерухоме майно; використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Законом України«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» запроваджено інформаційну взаємодію між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченоїЗаконом України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Реєстраційна дія вчинена державним реєстратором Шейк-Сейкіним О.А. 01.11.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Статтею 154 ЦПК України чинним на час вчинення реєстраційних дій встановлено порядок скасування судом заходів забезпечення позову визначався статтею 154 ЦПК України. Частиною 3 вказаної статті передбачалось, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу

Натомість встановлено, що питання щодо зняття арешту, накладеного у справі на спірну квартиру в якості забезпечення позову, не вирішувалось.

Незаконними діями державного реєстратора позбавлено позивача процесуальної гарантії виконання рішення суду ухваленого на його користь, за рахунок арештованого майна боржника.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 звернула увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Суд вважає за необхідне відновити запис про арешт квартири АДРЕСА_1 , вжитий ухвалою Крюківського районного суду м Кременчука від 19.10.2015. року по справі № 537/4259/15.ц

Вжиті заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири ОСОБА_2 є процесуальною гарантією виконання рішення та забезпеченя право стягувача, на те, щоб рішення суду не залишалось не виконаним.

Судові витрати необхідно розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263 265, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві Шейк-Сейкіна Олексія Анатолійовича, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка Валентина Михайлівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу- задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальної площі 273, 2 кв.м. реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104 від 02.11.2017 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, серія та номер 37901147, виданий 02.11.2017 року, видавник приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночка В.М., відомості внесені до реєстру 02.11.2027 року приватний нотаріус Ганночка В.М., Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області, індексний номер рішення 37901147.

Відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 23145545, дата реєстрації 02.11.2017 року 12:07:24, дата прийняття рішення 05.11.2008 р. підстава виникнення рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука, від 21.10.2008 року, про реєстрацією за ОСОБА_2 речового права на квартиру АДРЕСА_1 .

Відновити запис про арешт квартири АДРЕСА_1 , вжитий ухвалою Крюківського районного суду м Кременчука від 19.10.2015. року по справі № 537/4259/15.ц

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 715, 73 грн

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 715, 73 грн

Стягнути з державного реєстратора КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві Шейк-Сейкіна Олексія Анатолійовича на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору у розмірі 715, 73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 2147, 20 грн

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 2147, 20 грн

Стягнути з державного реєстратора КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві Шейк-Сейкіна Олексія Анатолійовича на користь держави судовий збір 2147,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4

Відповідач ОСОБА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) останнє зареєстроване місце проживання АДРЕСА_5

Відповідач ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_6

Відповідач державний реєстратор КП Миронопільської сільської ради Результат в м. Києві Шейк-Сейкін Олексій Анатолійович місцезнаходження м Київ вул. Новомостицька буд 25

Суддя Олена Предоляк