Провадження № 22-ц/801/587/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуСправа № 127/32180/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 127/32180/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2024 року, ухвалене у складі судді Борисюк І. Е. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 12.01.2024 року, -

в с т а н о в и в :

18.10.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернувся до суду з позовом (вх № 84142) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 року в розмірі 65600 грн, з яких: 20000,00 грн сума кредиту; 45600, 00 грн проценти за користування кредитом; 17777,60 грн - інфляційні втрати в сумі; 3229,68 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.10.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4917847, відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 20000,00 гривень строком на 30 днів з можливістю пролонгації строку кредитування. Договір було автоматично пролонговано на 90 календарних днів поспіль.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 04.10.2023 року виникла заборгованість в розмірі 65600,00 гривень, з яких: 20000,00 грн сума кредиту; 45600, 00 грн сума процентів за користування кредитом (за період з 14.10.2021 по 11.02.2022).

Також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 17777,60 грн за період з 2.2022 року по 6.2023 року (включно), та 3 % річних в сумі 3229,68 гривень за період з 12.02.2022 року по 4.10.2023 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4917847 від 14.10.2021 року в сумі 65600 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» судовий збір в сумі 1626,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3787 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх. № 1256 від 6.02.2024 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, не надано виписки за картковим рахунком. З довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 5.06.2023 року неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також даних, стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Відсотки нараховані позивачем після закінчення терміну дії кредитних договорів, що є незаконним та суперечить висновка Верховного Суду з аналогічних правовідносин. Позивачем не надано доказів того, що після 13.11.2021 року кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Водночас, несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін. Позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п. 4.2.3 договору. Отже, відповідно до умов договору підлягають стягненню проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день за період з 14.10.2021 року по 13.11.2021 року, тобто в межах строку кредитування, що становить 11400 грн (20000/100 х 1,90 х 30 днів).

26.02.2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх. № 1875) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

27.02.2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення (вх.№ 1945) ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 /а. с. 204-212/.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 7.03.2024 року клопотання ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «Універсалбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 14.10.2021 року на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ «Універсалбанк» в сумі 20000 грн від ТОВ «Авентус Україна» /а. с. 231-233/.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2024 року у справі з ціною позову 86607.28 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302800 грн).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

14.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4917847 /а. с. 41-45/.

За умовами вищевказаного кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит на споживчі (особисті) потреби в сумі 20000,00 гривень строком на 30 днів шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4917847 від 14.10.2021 (п. 1.4. кредитного договору). Також розділом 3 цього кредитного договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування) процентів та зміни процентів /а. с. 46/.

Відповідач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Також відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на веб-сайті та затверджені наказом № 53-ОД від 16.01.2020, повністю розуміє їх, погоджується із ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 10.8. кредитного договору).

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «Авентус Україна» 14.10.2021 було видано відповідачу кредит в сумі 20000,00 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 через платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» на підставі договору про надання послуг з переказу платежів № 087/20-П від 08.07.2020, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 05.06.2023 /а. с. 35-40/.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а останнє відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1.- п. 1.2. договору факторингу) /а.с. 21-25/.

На виконання вищевказаних умов договору 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників. /а. с. 25 зв./.

З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Авентус Україна» ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги до боржника за кредитним договором № 4917847 ОСОБА_1 /а. с. 9/.

Відповідач був повідомлений про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 в порядку, передбаченому п. 10.5. і п. 10.9. цього договору. /а.с. 12/

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 17.04.2023 становить 65600 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 45600 грн прострочена заборгованість за процентами. /а. с. 47-61/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 4917847 від 14.10.2021 станом на 04.10.2023 в розмірі 65600 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 45600 грн прострочена заборгованість за процентами за період з 14.10.2021 до 11.02.2022.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи вимоги позивача та висновки суду першої інстанції, апелянт вказує, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, не надано виписки за картковим рахунком. Крім цього, відсотки нараховані позивачем після закінчення терміну дії кредитних договорів, що є незаконним та суперечить висновка Верховного Суду з аналогічних правовідносин. Позивачем не надано доказів того, що після 13.11.2021 року кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Несплата та/або несвоєчасна сплата позичальником кредитних платежів не може слугувати належною підставою для продовження строку користування кредитом без волевиявлення сторін. Позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п. 4.2.3 договору.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Щодо форми укладення правочину.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як установлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, договір № 4917847 від 14.10.2021 року про надання споживчого кредиту укладено між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі. Зазначений договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року. У договорі зазначено, що від підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором C449972, 14.10.2021 12:25:38 /а. с. 41-45/.

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.

Оскільки вимог про визнання договору № 4917847 від 14.10.2021 року про надання споживчого кредиту недійсним (неукладеним) не заявлено, договору з іншим змістом відповідачем не надано, в матеріалах справи наявна лише копія даного договору, відповідачем не спростовувано існування між сторонами договірних відносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем укладання договору № 4917847 від 14.10.2021 року про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ..

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Як установлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а останнє відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1.- п. 1.2. договору факторингу). /а. с. 21-25/.

На виконання вищевказаних умов договору 18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було підписано акт прийому-передачі Реєстру боржників /а. с. 25 зворот/.

З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Авентус Україна» - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги до боржника за кредитним договором № 4917847 ОСОБА_1 /а. с. 9/.

Відповідач був повідомлений про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 в порядку, передбаченому п. 10.5. і п. 10.9. цього договору /а. с. 12/.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом».

Таким чином позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 року.

Щодо розміру заборгованості та її складові.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 станом на 17.04.2023 в розмірі 65600 грн, з яких: 20000 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 45600 грн прострочена заборгованість за процентами за період з 14.10.2021 до 11.02.2022.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, не надано виписки за картковим рахунком, апеляційний суд відхиляє, оскільки ці доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Пунктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 5.06.2023 року № 2784 повідомлено про успішність операції, згідно договору з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 8.07.2020 року (транзакція № в сумі 20000 грн номер картки № НОМЕР_1 .

На аркуші справи 37-40 знаходиться договір № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 8.07.2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна».

На виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 7.03.2024 року до суду надійшла відповідь (вх. № 1020) АТ «Універсалбанк», згідно якої картковий рахунок № НОМЕР_1 ( у справі міститься повна інформація щодо номера рахунку) (станом на 11.03.2024 картка закрита) належав ОСОБА_1 14.10.2021 було зарахування коштів у сумі 20000.00 UA (один платіж) від FUID MoneyTransfer.

Відповідачем не надано суду доказів про те, що зарахування платежу здійснено не за кредитним договором № 4917847 від 14.10.2021 на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я відповідача в АТ «Універсалбанк».

Укладаючи кредитний договір № 4917847 від 14.10.2021 сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Між сторонами було погоджено розмір кредиту 20000 грн (пункт 1.3 договору), строк кредиту 30 днів (пункт 1.4), стандартну процентну ставку 1,90 % в день (пункт 1.5.1 договору), порядок автопролонгації кредиту (пункт 4.3 договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (пункт 4.3.1 договору).

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору ; споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору (пункт 4.3.2 договору).

На аркуші справи 47-60 знаходиться розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № 491787 від 14.10.2021 року.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідно до умов договору підлягають стягненню проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,90 % в день за період з 14.10.2021 року по 13.11.2021 року, тобто в межах строку кредиту (30 днів), що становить 11400 грн (20000/100 х 1,90 х 30 днів), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем доведено погодження відповідачем (пункт 4.3.2) умов договору про автопролонгацію не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом.

З цих наведених підстав необґрунтованими є також твердження апеляційної скарги про нарахування процентів позивачем за межами строку кредиту, оскільки проценти позивачем нараховано відповідно до умов договору.

Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості та у зв`язку з цим відсутність у позивача права на автопролонгацію строку кредиту (всього строк кредиту становив 30 (пункт 1.4) + 90 (пункт 4.3.2) = 120 днів).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п. 4.2.3 договору, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки зазначений пункт договору передбачає продовження строку кредитування з ініціативи споживача, тоді як автопролонгація строку кредиту передбачена пунктом 4.3.1 договору.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику інших апеляційних судів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені судові рішення не є джерелом права та не є обов`язковими для врахування при вирішенні цієї справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано виписку по рахунку відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не є банківською установою, а тому позбавлено можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. В той же час, як встановлено у даній справі рахунок № НОМЕР_1 , на який здійснено зарахування кредитних коштів в сумі 20000 грн відкритий на ім`я відповідача в АТ «Універсалбанк», проте відповідачем не надано виписки за цим рахунком на підтвердження обставин, зазначених в апеляційній скарзі та спростування позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів у чому полягає незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів враховує, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20)).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн /а. с. 185/. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи:

-довіреність у порядку передоручення від 6.09.2023 року /а. с. 186/;

-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а. с. 187/;

-звіт від 23.02.2024 року про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 7.07.2022 /а. с. 188/;

-платіжну інструкцію від 23.02.2024року № 2376, згідно якої сплачено за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 127/32180/23 8000 грн без ПДВ /а. с. 189/;

-копію ордера серії № 1075167 від 13.02.2024 року /а. с. 190/.

Водночас, позивачем не надано до апеляційного суду копію договору № 07/07-2022 від 7.07.2022 року про надання правової допомоги.

Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19 зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Враховуючи, що Звіт про надання правової допомоги був підписаний між адвокатом та позивачем в підтвердження того, що згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 07.07.2022 року адвокатом надано певну правову допомогу, відсутність у матеріалах справи самого договору позбавляє можливості суд встановити умови домовленості його сторін (адвоката та позивача), види правничої допомоги, а також умови її оплати, що є підставою для відмови у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2024 року у даній справі залишити без змін.

У стягненні судових витрат сторонам відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський