ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/697/24 Номер провадження 22-ц/814/3844/24Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Обідіна О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року, постановлене суддею Хоменко Д.Є.,

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

04.06.2024 АТ «А-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.10.2019. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Із наведених підстав просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 210,38 грн., що утворилася станом на 13.05.2024 та складається із: 46 894,35 грн. - заборгованість за кредитом; 39 316,03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також 3 028,00 грн. судових витрат.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 30.09.2024 позов АТ «А-Банк» задоволено частково; стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.10.2019 у розмірі 86 210,38 грн. та 3 028,00 грн. судового збору.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено належними доказами факт укладення між сторонами кредитного договору та погодження позичальником істотних умов кредитування. Отже, із позичальника на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками, розмір яких підтверджений належними доказами та не спростований відповідачем.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що зі змісту Анкети-заяви чітко убачається, що вона звернулася до банку та погодилася, що ознайомлена і згодна з умовами та правилами надання виключно послуги накопичення «Скарбничка». Їй також було роз`яснено основні умови обслуговування та кредитування, які за Умовами та правилами надання банківських послуг є різноманітними, а механізм отримання згоди від клієнта на надання певного виду послуг здійснюється шляхом авторизації за допомогою мобільного телефону і ОТР-пароля або на підставі документу на паперовому носії з реквізитами, що дозволяють ідентифікувати таку згоду.

Наголошує, що за умовами кредитування банк випускає клієнту картку виключно на підставі належним чином заповненої та підписаної клієнтом заяви, а випуск картки і відкриття банківського рахунку здійснюється у разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту картки.

Відтак, підписавши анкету-заяву вона, ОСОБА_1 , погодилася, що така заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають саме Договір про надання банківських послуг, а не кредитний договір, згоди на укладення якого, як і отримання кредитної картки ( відкриття кредитного рахунку) вона не надавала.

Наголошує, що позивачем не підтверджено належними доказами, що ним було прийнято рішення про видачу картки з встановленням ліміту, а також, що така картка видавалася відповідачу і була нею отримана.

Звертає увагу, що в Анкеті-заяві зазначені виключно її персональні дані та контактна інформація, а наявний у справі паспорт споживчого кредиту містить відомості про три різні види (типи) кредитного продукту. Отже, зі змісту паспорту споживчого кредиту не можливо установити фактичне рішення банку щодо конкретних умов кредитування, а інформація, викладена у такому документі є чинною та актуальною лише до 01.01.2020.

Зазначає, що зі змісту Анкети-заяви неможливо установити редакцію Умов і правил надання банківських послуг АТ «А-Банк», текст яких розміщений на сайті банку і останній міг надати суду будь-яку його редакцію. Наведене, на думку відповідача, підтверджується розбіжностями між доданим до позову Витягом з Умов і Правил та розміщеними на офіційному сайті Умовами і Правилами від 01.12.2018.

Звертає увагу, що відповідно до п.2.1.1.1. витягу з Умов і Правил, наявного у матеріалах справи, правила випуску, обслуговування і використання кредитних карток Банку становлять, зокрема, Умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанк, яке не є учасником спірних правовідносин.

Просить врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у справі №342/180/17 від 03.07.2019, за змістом якої витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору; тоді як роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення банку.

Наголошує, що ні Анкета-заява, ні Паспорт споживчого кредиту не містить відомостей про розмір кредитного ліміту, а також звертає увагу, що зі змісту виписки з банківського рахунку вбачається, що 08.10.2019 проведено одну операцію в сумі 131,00 грн., проте залишок після операції становить «- 1816,04 грн.», що свідчить про наявність попередніх списань, не відображених у виписці та спростовують факт видачі позичальнику платіжної картки.

Звертає увагу, що зі змісту виписки вбачається списання відсотків, нарахування яких вона не погоджувала, у розмірі 38 698,09 грн., а прохальній частині позову заявлено до стягнення 39 316,03 грн. Тоді як відповідно до наданих позивачем доказів, договірне списання та погашення за рахунок кредиту нарахованих відсотків за рахунок кредитного ліміту не є умовою кредитного договору.

Вважає, що районний суд при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення вимог ч.4 ст.12, ч.ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.78, ч.1 ст.79, ч.6 ст.81, ч.4 ст.95 ЦПК України, взявши до уваги неналежні докази, а саме, додані до позовної заяви АТ «А-Банк» від 13.05.2024 додатки №№4, 5, 7, 8, 10-17, оскільки не доведеним є факт їх існування станом на дату підписання позову.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.11.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 11.11.2024.

19.11.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення-без змін, як законне та обґрунтоване. Із підстав, раніше викладених у позовній заяві, доводить погодження сторонами зобов`язання його істотних умов та їх неналежне виконання позичальником.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.10.2019 ОСОБА_1 підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 3312 з номеру телефону НОМЕР_1 у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» за типом кредитного продукту: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена»./а.с.10/

08.10.2019 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банк та погодилася із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку. Також підтверджує, що ознайомлена з умовами та правилами надання послуги накопичення і скарбнички і згодна оформити дану послугу./а.с.9/

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua./terms в розділі «Умови та правила», а також Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена»./а.с.32-39, 39-40/

Згідно із довідками А-Банк ОСОБА_1 , кредитний договір №б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC2) від 08.10.2019 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 строком дії до серпня місяця 2026 року із лімітами: 08.10.2019 - 8400,00 грн.; 10.02.2020 - 20 000,00 грн.; 04.06.2020- 30 000,00 грн.; 12.09.2024 - 50 000,00 грн.; 28.10.2020 - 57 000,00 грн.; 02.03.2022- зменшено до 47 030,00 грн.; 29.08.2022 - зменшено до 46 894,35 грн.; 23.02.2024 - зменшено до 46900,00 грн./а.с.29,30/

Згідно із наданим банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.10.2019, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 13.05.2024, становить 86 210,38 грн., із яких: 46 894,35 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 39 316,03 грн. - загальний залишок заборгованості по процентах./а.с.5-8/

Також банком надано виписку по банківському рахунку за період 08.10.2019 по 13.05.2024, із визначенням: суми витрат за період: 538 068,07 грн.; суми зарахувань за період: 453 542,73 грн.; сума комісій: 16 411,96 грн.; сума кешбеку: 831,98 грн./а.с.11-28/

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із підстав доведеності, що між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 у письмовій формі укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, останньою не надано, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.

За змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ «А-Банк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 08.10.2019.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом, банк посилався на Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua./terms, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 08.10.2019, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що витяги з Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена», що містяться у матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 08.10.2019 шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Наявний у матеріалах справи паспорт споживчого кредиту, підписаний позичальником за допомогою електронного підпису, як доказ дотримання письмової форми договору про споживче кредитування, а отже погодження нарахування процентів, колегія суддів відхиляє з таких підставі.

Так, апеляційний суд не ставить під сумнів підписання позичальником паспорту споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, проте ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту. Такі висновки, сформовані у постанові Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Отже за відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо сплати процентів та її базової відсоткової ставки, районний суд дійшов помилкового висновку про погодження позичальником істотних умови кредитування, що виключає підстави стягнення процентів за користування кредитним коштами у розмірі, заявленому до стягнення.

Разом із цим, за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування в частині нарахування відсотків, банк має право вимоги повернення фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Дослідивши зміст виписки по рахунку, апеляційний суд установив, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну суму 498 417,13 грн., тоді як внесено на погашення заборгованості 449 342,73 грн., тобто наявне мінусове сальдо за тілом кредиту, із яких позивачем, який диспозитивно розпорядився належним йому правом вимоги, заявлено до стягнення 468694,35 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача, що банком не доведено факт отримання нею банківської картки, а також наявності її волевиявлення на укладення кредитного договору, колегія суддів відхиляє як не підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина п`ята статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Отже цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Із огляду на викладені норми процесуального закону, встановивши відсутність доказів на спростування належності позичальнику банківського рахунку, відкритого у АТ «А-Банк» та активного руху кредитних коштів за ним, колегія суддів вважає відсутніми підстави вважати його послугою накопичення «Скарбничка». При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а тому за правилами частини четвертої статті 12 ЦПК України несе ризики настання наслідків із цим пов`язаних.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що не звільняє її від обов`язку його виконання. Належних та допустимих доказів на спростування фактичного використання позичальником кредитних коштів апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню, із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 46894,35 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам (54%), шляхом взаємозаліку, із АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,20 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 08 жовтня 2019 року станом на 13 травня 2024 року в розмірі 46 894,35 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10.12.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.І. Обідіна