ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року

м. Київ

справа № 587/1547/21

провадження № 61-4352св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

розглянув у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у складі колегії суддів Собини О. І., Криворотенка В. І., Філонової Ю. О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Висєканцева Тетяна Сергіївна, приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксана Володимирівна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- встановити факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинокна АДРЕСА_1 , виданого Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області 29 серпня 1986 року на ім`я ОСОБА_3 ;

- встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, та його бабою;

- встановити факт прийняття ним спадщини шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування на домоволодіння, що знаходиться на АДРЕСА_1 ;

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

03 травня 2023 року рішенням Сумського районного суду Сумської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинокна АДРЕСА_1 , виданого Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області 29 серпня 1986 року на ім`я ОСОБА_3 .

Встановлено факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області, та бабусею ОСОБА_1 .

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Верхній Сироватці Сумського району Сумської області.

Визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що належними та допустимими доказами підтверджено факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, виданого 30 травня 1988 року на ім`я ОСОБА_3 ; факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між матір`ю та сином; факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , як між бабою та онуком; факт прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті спадкодавиці ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки саме він фактично володів оригіналом правовстановлюючого документу на спірний будинок. Цей факт не заперечувала відповідачка, а її вказівка, що позивач у незаконний спосіб заволодів документом шляхом таємного викрадення, після смерті ОСОБА_7 не підтвердилась під час судового розгляду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

21 грудня 2023 року постановою Сумського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 травня 2023 року в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 травня 2023 року в іншій оскаржуваній частині залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду в частині встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок, не оскаржувалася, а тому відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не переглядалася.

Позивач після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не звертався. Доказів, які б свідчили про те, що він фактично вступив в управління спірним житловим будинком, в якому проживала спадкодавиця, не надано.

Сам факт знаходження у позивача свідоцтва про право власності на будинок майже через 30 років після смерті ОСОБА_3 , не є доказом прийняття спадщини саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини в силу положень статті 549 Цивільного кодексу (далі - ЦК) Української РСР.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 березня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в частині відмови у встановленні факту прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , та направити у цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19, про те, що предметом доказування у справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Вказує, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано не визнав явку відповідача в судове засідання обов`язковою; не направив позивачу копії апеляційної скарги, що ускладнило написання відзиву на апеляційну скаргу.

Доводи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

08 квітня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у цивільній справі та витребувано її із Сумського районного суду Сумської області.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

24 червня 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 17).

ОСОБА_5 та ОСОБА_5 також є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а. с. 18).

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 вказано дату народження - ІНФОРМАЦІЯ_5 , у графі мати вказана ОСОБА_3 » (т. 1, а. с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області померла ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 15).

Відповідно до довідки Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 20 грудня 2002 року № 2525 ОСОБА_3 , 1916 року народження та ОСОБА_3 , 1916 року народження, дійсно одна й та сама особа (т. 1, а. с. 23).

Згідно із копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області 29 серпня 1986 року № 216, ОСОБА_3 належав на праві власності житловий будинок на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 24).

28 листопада 2018 року заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 109-133).

За довідкою-характеристикою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 08 травня 2018 року № 472 на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент смерті мала склад сім`ї: онук - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; дружина онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; невістка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; правнука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; правнук - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Заповіт від її імені виконавчим комітетом Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області не складався і не посвідчувався (т. 1, а. с. 98).

ІНФОРМАЦІЯ_11 помер брат позивача - ОСОБА_7 (т. 1, а. с. 21).

Із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_7 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та син - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , які фактично прийняли спадщину шляхом спільного проживання та реєстрації зі спадкодавцем. Крім того, із заявою про прийняття спадщини за законом та заповітом після його смерті звернулася мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а. с. 48-53, т. 2).

Також із матеріалів спадкової справи вбачається, що дочка спадкодавця - ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця - ОСОБА_2 .

ОСОБА_7 за життя 18 жовтня 2017 року склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй матері ОСОБА_5 (а. с. 27, т. 2).

Вказаний заповіт був предметом оскарження у справі № 587/905/18.

03 лютого 2021 року постановою Верховного Суду в справі № 587/905/18 рішення Сумського районного суду Сумської області від 23 квітня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_9 до Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, сільського голови Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області Александрової А. М., ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Висєканцева Т. С., про визнання заповіту нікчемним відмовлено у зв`язку з обранням неналежного способу захисту (т. 1, а. с. 85-92).

ІНФОРМАЦІЯ_12 померла мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 1, а. с. 20).

Вона за життя 10 листопада 2017 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а. с. 22).

Із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 (т. 2, а. с. 17-29) вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся її син - позивач ОСОБА_1 та онук ОСОБА_9 відповідно до статті 1266 ЦК України у зв`язку з тим, що його батько - син спадкодавиці ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Відповідно до довідки-характеристики від 26 листопада 2020 року, виданої Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , до смерті та на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті мала склад сім`ї: колишня невістка - ОСОБА_2 , онук - ОСОБА_9 . Заповіт від її імені складався і посвідчувався виконкомом Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області 10 листопада 2017 року за № 147. Заповіт не скасовувався і не змінювався.

13 травня 2018 року приватний нотаріус Хоменко О. В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з питання видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку нерухомого майна після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт прийняття спадщини шляхом вступу в володіння спадковим майном (володіння правовстановлюючим документом) після смерті баби ОСОБА_3 , спадкоємець не може підтвердити, оскільки в наданому нотаріусу правовстановлюючому документі на спадкове майно - свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому Верхньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області 29 серпня 1986 року, вказане прізвище власника ОСОБА_3 , а в актовому записі про смерть прізвище померлої вказане ОСОБА_3 , також документ не відповідає вимогам чинного законодавства - відсутня печатка та підпис органу, який видав документ. Також спадкоємець не може встановити факт родинних відносин, так як в наданому нотаріусу документі - повторному свідоцтві про народження ОСОБА_5 , вказане прізвище матері ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть - вказане прізвище померлої « ОСОБА_3 » (т. 1, а. с. 28).

08 жовтня 2018 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/3741/18 встановлено факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_3 ; встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 як між матір`ю та сином; встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , як між бабою та онуком; встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області.

19 грудня 2018 року на підставі зазначеного рішення приватним нотаріусом Хоменко О. В. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6138 на 1/2 частину житлового будинку на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 94).

08 жовтня 2019 року постановою Сумського апеляційного суду рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 жовтня 2018 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

18 лютого 2021 року постановою Верховного Суду постанову Сумського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишено без змін.

22 квітня 2021 року рішенням Сумського районного суду у справі № 591/6616/19 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6138 від 19 грудня 2018 року на 1/2 частку спірного житлового будинку, видане на ім`я ОСОБА_1 ; визнано недійсним та скасовано рішення приватного нотаріуса Хоменка О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44697153 від 19 грудня 2018 року на об`єкт нерухомого майна 1/2 частку спірного житлового будинку за ОСОБА_1 , номер запису про право власності 29527788 (т. 1, а. с. 93-96).

18 червня 2021 року приватний нотаріус Хоменко О. В. винесла постанову, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , у зв`язку з тим, що є спір між спадкоємцями стосовно спадкового майна і не виконано рішення Сумського районного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 591/6619/19 стосовно перереєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_3 (а. с. 25, 26).

ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ОСОБА_9 (т. 1, а. с. 177).

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Хоменко О. В. від 22 вересня 2022 року ОСОБА_2 є дійсно є спадкоємицею за законом на все майно після сина ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 . Спадщину вона прийняла шляхом сумісного проживання та реєстрації разом з ним. (т. 1, а. с. 182).

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження у справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктами 2, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У статті 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, є різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням таких вимог статті 81 ЦПК України та положень пункту 3 частини першої і частини другої статті 318 ЦПК України заявник повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, зазначивши про такі обставини у своїй заяві та про докази, які їх підтверджують і до заяви додати ці докази.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Апеляційним судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області, є матір`ю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. В. Сироватка Сумського району Сумської області, та відповідно бабою позивача ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не звертався. Доказів, які б свідчили про те, що він фактично вступив в управління спірним житловим будинком, в якому проживала спадкодавиця, не надав. На момент смерті зі спадкодавицею у спірному будинку не проживав.

За довідкою Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області від 28 серпня 2019 року № 2185/03-23 власником житлового будинку на АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 (брат позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 (т. 1, а. с. 56).

Із даних погосподарських книг вбачається, що після смерті ОСОБА_3 головою домогосподарства на АДРЕСА_1 був записаний ОСОБА_7 . ОСОБА_1 як член домогосподарства не рахувався (т. 1, а. с. 60-66).

30 липня 1993 року рішенням Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 36 ОСОБА_7 передана у приватну власність земельна ділянка під житловим будинком на АДРЕСА_1 для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого селянського господарства, площа якої була уточнена рішенням сільської ради від 19 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 67, 68).

Основним доказом позивача на підтвердження своїх вимог є показання свідка з його сторони про те, що після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 передала йому документи на будинок.

Разом з тим, цей же свідок підтвердив, що після смерті у 1991 році ОСОБА_3 в будинку залишилися проживати ОСОБА_7 (брат позивача) зі своєю родиною та ОСОБА_5 (мати позивача).

При цьому відповідачі не визнавали факт передачі позивачу документи на будинок ОСОБА_1 у день смерті ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ці документи позивач фактично викрав після смерті ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що з урахуванням оцінки доказів у сукупності сам факт знаходження у позивача свідоцтва про право власності на будинок майже через 30 років після смерті ОСОБА_3 , не є доказом прийняття спадщини саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини в силу положень статті 549 ЦК Української РСР.

Позивач не довів належними та допустимими доказами факт прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 шляхом вступу в управління спірним спадковим майном, тому апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_3 та в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів таких порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанцій не вбачає.

Доводи заявника щодо необхідності відступлення від висновку, викладеного у поставі Верховного Суду 16 квітня 2020 року у справі № 296/289/19, про те, що предметом доказування у справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів, не приймаються колегією суддів, оскільки заявниками належним чином не обґрунтовано підстав для відступлення від вказаного висновку, при цьому колегія суддів також не вбачає підстав для відступлення від вказаного висновку.

Щодо доводів касаційної скарги про необхідність суду визнати явку відповідача в судове засідання обов`язковою, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку якщо, зокрема, суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники (пункт 5 частини другої статті 223 ЦПК України).

Тобто такі повноваження суду є дискреційними і є його правом, а не обов`язком.

Доводи ОСОБА_1 про ненаправлення апеляційним судом позивачу копії апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи (т. 1, а. с. 221, 223, 239); крім того, представник позивача приймав участь у судових засіданнях в апеляційній інстанції (т. 1, а. с. 244, т. 2, а. с. 142).

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, стосуються переоцінки доказів, оцінка яких надана судом апеляційної інстанції як судом факту, а суд касаційної інстанції як суд права позбавлений повноважень встановлювати фактичні обставини справи, досліджувати докази та надавати їм оцінку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк