КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 752/5230/13-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/9728/2024Головуючий у суді першої інстанції - Плахотнюк К.Г. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

секретар Прокопенко С.В.,

за участю:

представника позивача Лілякова О.А. ,

представника відповідача Ковалевського В.Є. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Ліляковим Олексієм Анатолійовичем, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Вектор Плюс", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, припиненими правовідносини за кредитним договором, зняття заборони відчуження предмету іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С. В., у якому з урахуванням уточнення просив:

- визнати належно виконаним основне зобов`язання за кредитним договором від 10 лютого 2006 року № 28/л, укладеним між ним та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»;

- визнати припиненими кредитний договір від 10 лютого 2006 року № 28/л, укладений між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», іпотечний договір від 09 лютого 2006 року № 1497, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за яким він передав в іпотеку на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення № 221 (в літ. А), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про іпотеку та зняти заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 221 (в літ. А), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві приватної власності та перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09 лютого 2006 року, з метою здійснення у подальшому державної реєстрації припинення обтяження.

Позовна заява мотивована тим, що 10.02.2006 року між ним та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало Акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - АТ «Сведбанк»), укладено кредитний договір № 28/л зі строком дії до 10 лютого 2011 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року він передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення на АДРЕСА_2

Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору він зобов`язався погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 через касу банку. За умовами пункту 3.4 кредитного договору мав право достроково погасити заборгованість за кредитом.

Пунктом 8.1 іпотечного договору встановлено право іпотекодавця достроково виконати основне зобов`язання, а пунктом 7 цього ж договору встановлено, що при частковому виконанні іпотекодавцем основного зобов`язання іпотека, встановлена іпотечним договором, зберігається в повному обсязі, наступні іпотеки не допускаються.

23 квітня 2007 року він здійснив дострокове погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою про переказ готівки від 23 квітня 2007 року. 26 лютого 2013 року звернувся до АТ «Сведбанк» із заявою, в якій просив надати йому довідку про погашення кредиту, однак отримав відповідь, що станом на 27 листопада 2012 року має прострочену заборгованість, з чим він категорично не погоджується.

АТ «Сведбанк», не визнаючи факт погашення ним кредиту за договором № 28/л від 10 лютого 2006 року, з посиланням на необґрунтовану, неіснуючу заборгованість, позбавляє його права можливості зняти заборону на предмет іпотеки.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня

2021 року позовні вимоги залишено без задоволення (т. 4, а.с. 50-58).

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, адвокатом Ліляковим О.А., який діє в інтересах ОСОБА_3 , було подано апеляційну скаргу, в якій він просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у позивача відсутня будь-яка заборгованість по кредитному договору від 10.02.2006 року № 28/л, оскільки останнім належним чином виконане основне зобов`язання, що дає підстави визнати припиненими зазначений кредитний та іпотечний договори.

Вказує, що відповідно пункту 5.1.3. договору від 10.02.2006 року № 28/л кошти для погашення заборгованості за кредитом позичальник повинен був у першу чергу спрямовувати на сплату процентів, у другу чергу - на погашення заборгованості за кредитом, у третю чергу - на сплату пені. Тобто, попередньо не сплативши проценти за користування кредитом у передбачені договором строки, ОСОБА_3 не погашав і не міг погашати інші вимоги кредитора, оскільки за таких обставин порушив би вимоги закону та пункту 5.1.3. договору.

Зазначає, що за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25.05.2018 року №14/18-32/15/18-33/447/18-32 експертами установлено факт підроблення підпису позивача в банківському документі, що прямо свідчить про те, що він не брав 28.08.2007 року грошові кошти в АКБ «ТАС-Комерцбанк» в сумі 200 000 доларів США в якості кредиту і не має заборгованості, про яку заявляє відповідач TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а саме: 199 999, 09 доларів США - заборгованості за кредитом, 52 545, 39 доларів США - заборгованості за процентами, 171 482, 66 доларів США - пені.

Звертає увагу, що під час розгляду справи судом витребувано засвідчені у передбаченому законом порядку копії Договору факторингу від 28.11.2012 року №15 із ПАТ «Сведбанк» та Договору відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також інших документів, пов`язаних з ними та зобов`язано відповідача надати оригінали цих витребуваних документів, що останнім не було виконано.

Водночас, долучені ним копії документів не оформлені та не засвідчені у належний спосіб, а додатки до них взагалі не містять підписів та інших необхідних даних, оскільки фактично є бланками для подальшого заповнення певних відомостей. Уважає, що ці копії документів взагалі не можуть розглядатися судом в якості письмових доказів, відтак є підстави вважати, що відступлення права вимоги до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за вищевказаними договорами у передбачений законом спосіб не відбулось.

Вважає, що під час розгляду справи позивачем та його представником вжито дієвих заходів задля встановлення об`єктивної істини та витребування доказів, які доводять факти фальсифікації працівниками банку даних щодо заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору №28/л від 10.02.2006 року.

З посиланням на правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду №461/2900/11 від 16.12.2020 року, звертає увагу, що Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Вектор Плюс" генеральна та індивідуальна ліцензії на здійснення валютних операцій не видавались, відтак ця фінансова установа не могла набути права вимоги за валютним кредитним договором та іпотечним договором.

Вказує, що оскільки у передбачений законом спосіб відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" не відбулося, то ТОВ "ФК "Вектор Плюс" є неналежним відповідачем, оскільки за таких обставин відповідачем має бути ПАТ "Омега Банк".

Враховуючи те, що 23.02.2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб внесено запис №1027941 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ "Омега Банк" як юридичної особи, відтак наведене дає підстави для застосування судом положень частини 1 статті 609 ЦК України, де вказано, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (т. 4, а.с. 67-84).

Постановою Київського апеляційного суду від 28 червня 2022 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16 листопада 2022 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2022 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3 , рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, насамперед, щодо складу учасників справи, слід зазначити, що одним із відповідачів ОСОБА_3 зазначив ПАТ «Омега Банк» та не змінював склад відповідачів протягом розгляду справи судами з 2013 року.

Разом з тим, Національний банк України 06.07.2015 ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Омега Банк», що є загальновідомою інформацією.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб України діяльність юридичної особи ПАТ «Омега Банк» припинено, що також є загальновідомою інформацією.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з частиною четвертою статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За вказаних обставин, ПАТ "Омега Банк" не є співвідповідачем у справі, у зв'язку з припиненням його діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2006 року до укладення основного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року іпотекодавець передано в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно нежиле приміщення № 221 (в літ. А), яке знаходиться у АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 201).

10 лютого 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 28/л, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі 70000,00 дол. США на строк з 10 лютого 2006 року по 10 лютого 2011 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором.

За умовами договору кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв`язку із порушенням умов цього договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання.

Кредит надається банком у готівковій формі через касу банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається позичальником в іпотеку банку (т. 1, а. с. 6-9).

Додатком № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року, що є невід`ємною частиною договору, встановлено графік погашення заборгованості, відповідно до якого дата погашення кредиту мала б вчинятися з 01 числа і по 10 число кожного місяця, також визначено розмір суми погашення заборгованості та залишок заборгованості за кредитом на кожен місяць (т. 1, а. с. 10-11).

Згідно з графіком погашення заборгованості, що є додатком до кредитного договору, щомісячний платіж до 10 числа мав складати суму в розмірі 1 892,00 дол. США, починаючи із 10 лютого 2008 року

22 вересня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року, відповідно до якої пункти 1.1 та 3.1 кредитного договору викладено в новій редакції: «Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі 200 000,00 дол. США, на строк до 10 лютого 2011 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором; позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_2 щомісяця через касу банку згідно додатку № 2, що є невід`ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених пунктами 3.8, 3.9, та 5.1.4 даного договору». Додаток № 1 до кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року вважати таким, що втратив чинність (т. 1, а. с. 104).

Відповідно до додатку № 2 до договору № 28-л від 10 лютого 2006 року, з урахуванням внесених змін, ОСОБА_3 зобов`язався виконувати кредитне зобов`язання, починаючи з 10 лютого 2008 року до 10 січня 2011 року із щомісячним внесенням 5405,00 дол. США, та остаточно 10 лютого 2011 року внести останній платіж у розмірі 5 420,00 дол. США (т. 2, а. с. 83, 84).

23 квітня 2007 року ОСОБА_3 вніс на рахунок АКБ «ТАС-Комерцбанк» 200000,00 дол. США на погашення заборгованості за кредитним договором №28/л від 10 лютого 2006 року (т. 1, а. с. 13).

Відповідно до квитанцій про оплату нарахованих процентів згідно договору 28/л від 10 лютого 2006 року ОСОБА_3 в період з 10 липня 2006 року по 05 березня 2007 року сплатив проценти за користування кредитом на загальну суму 12 635,00 дол. США (т. 4, а. с. 101-107).

26 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до банку та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» із заявою надати йому довідку про погашення кредиту за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року (т. 1, а. с. 14).

15 березня 2013 року банк на звернення ОСОБА_3 повідомив, що станом на 27 листопада 2012 року за зазначеним кредитним договором на балансі банку обліковувалася прострочена заборгованість, а також повідомило, що банк скористався своїм правом, передбаченим умовами кредитного договору, та відступив право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і з 28 листопада 2012 року права та обов`язки за кредитним договором перейшли до нового кредитора (т. 1, а. с. 15).

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Сведбанк», протокол № 54 від 29 квітня 2013 року, рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк», яке виступило правонаступником за всіма правами та зобов`язаннями АТ «Сведбанк» (т. 1, а. с. 53-56).

28 листопада 2012 року між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості за кредитними договорами та права вимоги за договорами забезпечення, укладеними з боржниками, відступаються банком фактору за цим договором на основі «як є», без надання будь-яких пов`язаних забезпечень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нараховувати в якості нового кредитора проценти, комісію, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі стосовно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів зі сплати обов`язкових платежів, строк оплати яких не настав на дату підписання цього договору (т. 3, а. с. 51-96).

За витягом з реєстру заборгованостей боржників до договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», товариство отримало право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 28/л від 10 лютого 2006 року, позичальник ОСОБА_3 (т. 3, а. с. 98).

28 листопада 2012 року платіжними дорученнями № № 1, 2 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» здійснило оплату за договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року (без ПДВ) - 83 512 034,37 грн та 85 385 308,19 грн (т. 3, а. с. 99, 100).

Згідно з актом № 37 приймання-передачі документації за договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, складеного 15 липня 2013 року, підтверджено передачу ПАТ «Омега Банк» до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» документації, в тому числі і щодо кредитного договору № 28/л від 10 лютого 2006 року (т. 3, а. с. 101-102).

28 листопада 2012 року між банком та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до якого сторони домовилися, що разом із відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку № 1 до цього договору (т. 3, а. с. 47-48).

За даними витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року його предметом був, у тому числі, іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі 09 лютого 2006 року за №1497 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. (т. 3, а. с. 49).

Згідно з виписками за особовим рахунком позичальника, наданих ТОВ «ФК «Вектор Плюс», позивачем внесено до банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом 200 000,00 дол. США, проте 28 серпня 2007 року, як відображено в особовому рахунку, ОСОБА_3 повторно одержав кредит у межах зазначеного кредитного ліміту протягом дії договору в розмірі 200 000,00 дол. США строком до 10 лютого 2011 року та згідно із заявою на видачу готівки № 147_1 від 28 серпня 2007 року отримав указану суму позики (т.1, а. с. 104).

Згідно із даними витягу за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 03 лютого 2006 року по 28 листопада 2012 року після внесення 23 квітня 2007 року коштів у розмірі 200 000,00 дол. США, позивач 28 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 200 000,00 дол. США і надалі в нього обліковується заборгованість, яка складає 471 559,00 дол. США (т. 1, а. с. 106-110).

Згідно із даними витягу за особовим рахунком № НОМЕР_3 за період з 11 вересня 2007 року по 28 листопада 2012 року у позивача обліковується заборгованість, яка складає 199 999,00 дол. США (т. 1, а. с. 111-113).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведеної у справі Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово-почеркознавчої експертизи № 5657/5658/15-32 від 10 червня 2015 року у графі «Підпис отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 147_1 від 28 серпня 2007 року на суму 200 000,00 дол. США виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 3-6).

Аналогічного змісту висновок викладено експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 14/18-32/15/18-33/447/18-32 від 25 травня 2018 року (т. 2, а. с. 171-182).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що він належним чином виконав основне зобов'язання за кредитним договором №28/Л від 10.02.2006 року, укладеним між ним та АКБ "ТАС-Комерцбанк", у зв`язку з чим є підстави для визнання припиненим вказаного кредитного та іпотечного договору, а також виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про іпотеку та зняти заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлове приміщення № 221 (в літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, що перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09.02.2006 року з метою проведення у подальшому державної реєстрації припинення обтяження.

Так, згідно з пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІV (далі - Закон про іпотеку), який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону про іпотеку, пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (абзац четвертий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV в редакції, чинній на момент звернення із позовом).

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

У справі № 711/4556/16-ц, яку розглядала Велика Палата Верховного Суду 27 березня 2019 року, встановлені обставини про те, що основне зобов`язання (зобов`язання за кредитним договором) припинилося у зв`язку з повним виконанням позичальником його обов`язків за цим договором перед банком. Верховний Суд виснував, що внаслідок повного виконання основного зобов`язання припиняється забезпечення його іпотекою, також припиняється обтяження земельної ділянки забороною її відчуження.

Разом з тим, згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

При вирішенні справи суд має з`ясувати, у зв`язку із чим між сторонами виник спір та якими обставинами кожна із сторін конфлікту доводить обґрунтованість своєї позиції.

У цій справі до предмета доказування входять обставини про те, чи виконав ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором від 10 лютого 2006 року № 28/л.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконання ним обов'язку щодо сплати процентів за користування кредитом, а саме грошовими коштами, отриманими на виконання умов кредитного договору № 28/л від 10.02.2006 року у вигляді кредитної лінії, що відновлюється, на загальну суму 271 559,00 доларів США.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 3.7 кредитного договору визначено, що про свій намір достроково погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі (зі сплатою фактично нарахованих процентів)позичальник зобов`язується письмово повідомити банк не менше ніж за 10 календарних днів до передбачуваної дати погашення. Порушення позичальником зазначеного зобов`язання надає банку право відмовити в прийомі платежу до моменту закінчення встановленого строку повідомлення.

Положеннями п.п. 7.1.2, 7.1.3 кредитного договору передбачено, що позичальник має право достроково погашати заборгованість за кредитом і вносити проценти за користування кредитом, а також достроково виконати свої зобов`язання за цим договором, шляхом повного погашення заборгованості за кредитом і сплати процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій.

Також, як передбачено п. 5.1.3 кредитного договору, позичальник зобов`язується: кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату процентів, потім - на погашення заборгованості за кредитом, у третю чергу на сплату пені.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень договору, кошти для погашення заборгованості позичальник у першу чергу обов'язково передавав на сплату процентів, а потім - на погашення заборгованості за кредитом.

Так, як вже зазначалося вище, відповідно до квитанцій про оплату нарахованих процентів згідно договору 28/л від 10 лютого 2006 року ОСОБА_3 в період з 10 липня 2006 року по 05 березня 2007 року сплатив проценти за користування кредитом на загальну суму 12 635 доларів США (т. 4, а. с. 101-107).

23.04.2007 року ОСОБА_3 вніс на рахунок АКБ "ТАС-Комерцбанк" 200 000,00 доларів США на погашення заборгованості за кредитним договором № 28/Л від 10.02.2006 року.

При цьому, відповідачами повнота та своєчасність сплати ОСОБА_3 процентів за період із моменту отримання ним кредитних коштів до погашення кредиту (23.04.2007) під сумнів не ставилася, адже у матеріалах справи відсутні докази пред`явлення позивачу вимоги щодо погашення ним будь-якої заборгованості за цей період.

Також, матеріали справи не містять виписки банку щодо руху грошових коштів по рахунку відсотків № НОМЕР_4 у період із 10.02.2006 (дня укладення кредитного договору № 28/л) по 23.04.2007 (дати погашення заборгованості позичальником заборгованості).

Натомість, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором виникла у зв`язку з тим, що він після повернення 23.04.2007 суми у розмірі 200000,00 доларів США повторно одержав 28.08.2007 кредит у такому ж розмірі.

Разом з тим, відповідно до висновку експертів за результатами проведеної у справі Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судово-почеркознавчої експертизи № 5657/5658/15-32 від 10 червня 2015 року у графі «Підпис отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 147_1 від 28 серпня 2007 року на суму 200 000,00 дол. США виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 3-6).

Аналогічного змісту висновок викладено експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи № 14/18-32/15/18-33/447/18-32 від 25 травня 2018 року (т. 2, а. с. 171-182).

Тобто, підтверджений експертами факт підроблення підпису позивача в банківському документі свідчить про те, що останній 28.08.2007 не отримував грошові кошти в АКБ "ТАС-Комерцбанк" у сумі 200 000,00 доларів США в якості кредиту і не має заборгованості, про яку заявляє відповідач, а саме: 199 999,09 доларів США - боргу за кредитом, 52 545,39 доларів США - заборгованості за процентами, 171482,66 доларів США - пені (у загальному розмірі - 424 027,14 доларів США).

Однак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що 28.08.2007 року ОСОБА_3 повторно кредит не одержував, а отже, заборгованість, на якій наголошує відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог позивача, відсутня.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем усіх складових частин основного зобов`язання за кредитним договором від 10.02.2006 за № 28/Л, у тому числі - сплати процентів за користування кредитом до моменту його повного погашення, яке відбулося 23.04.2007 року, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для припинення основного зобов'язання внаслідок його належного виконання позивачем, так і для припинення іпотеки з огляду на її похідний характер, є помилковим.

На підставі викладеного, враховуючи вище встановлені обставини щодо факту належного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 10.02.2006 року, колегія суддів приходить висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання припиненими правовідносин за кредитним договором від 10.02.2006 року № 28/л та іпотечним договором від 09.02.2006 року № 1497,а також виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідних записів про іпотеку та зняти заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 221 (в літ. А), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09.02.2006 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання належно виконаним основного зобов`язання за кредитним договором від 10.02.2006 року № 28/л, оскільки встановлення цих обставин є підставою визнання припиненими правовідносин по кредитному договору від 10.02.2006 року №28/л та, як наслідок, іпотечному договору від 09.02.2006 року № 1497.

Задоволення вимоги про припинення правовідношення є наслідком встановлення під час розгляду справи факту повного належного виконання зобов'язання, про що суд зазначає у мотивувальній частині судового рішення, а тому окрема вимога позову про визнання зобов'язання належно виконаним сама по собі не є належним та ефективним способом захисту і не потребує вирішення (зазначення) у резолютивній частині судового рішення.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені в його інтересах адвокатом Ліляковим Олексієм Анатолійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Вектор Плюс", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, припиненими правовідносини за кредитним договором, зняття заборони відчуження предмету іпотеки - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Вектор Плюс", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання зобов'язання за кредитним договором виконаним, припиненими правовідносини за кредитним договором, зняття заборони відчуження предмету іпотеки - задовольнити частково.

Визнати припиненими правовідносини за кредитним договором від 10 лютого 2006 року № 28/л, укладеним між ОСОБА_3 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» та іпотечним договором від 09 лютого 2006 року № 1497, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку на забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення № 221 (в літ. А), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про іпотеку та зняти заборону відчуження предмета іпотеки - нежитлового приміщення № 221 (в літ. А), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та перебувало в іпотеці відповідно до іпотечного договору від 09 лютого 2006 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 10 червня 2024 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова