ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25034/24

Провадження № 22-ц/4820/2192/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25034/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року про відмову у забезпеченні позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договорами позики від 28 травня 2024 року та від 19 червня 2024 року у розмірі 45 000 доларів США.

Крім того, ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.

При цьому заявник посилався, що між сторонами існують боргові правовідносини, що підтверджується відповідними розписками, сума коштів, яку позичив відповідач є суттєвою, складає 45 000 Доларів США.

ОСОБА_2 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, не належить на праві приватної власності жодне нерухоме майно. Як вбачається із рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2024 року по справі №686/20203/24, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, при цьому із рішення суду вбачається, що вони перебували у шлюбі з 2011 року по дату набрання законної сили рішення суду - 21.09.2024 року. Таким чином, за час перебування у шлюбі з 2011 року по 2024 роки, ОСОБА_3 придбала наступне майно: земельну ділянку з кадастровим номером :05:005:0056, площа (га): 0.1396, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250; нежитлове приміщення загальною площею 25.9 кв.м., за адресою - АДРЕСА_1 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлове приміщення загальною площею 61.6 кв.м., за адресою - АДРЕСА_2 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; незавершене будівництво, житлового будинку та господарських будівель готовністю 48,8%, за адресою - АДРЕСА_3 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250; нежитлове приміщення, №83, загальною площею 4,5 кв.м., за адресою - АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення 83, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, квартиру загальною площею (кв.м): 95.6, житлова площа (кв.м): 59.5 кв.м., за адресою - АДРЕСА_5 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040. Тобто вказане майно має статус спільної сумісної власності подружжя, а відтак на думку представника позивача на нього слід накласти арешт, що є спів мірним заходом забезпечення позову з огляду на заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Сергійчук Ю.В. подали апеляційну скаргу, посилаються на її незаконність та необґрунтованість, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вказують, що представником позивача при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову було надано максимально повну інформацію щодо належності нерухомого майна на праві власності ОСОБА_2 та його колишній дружині ОСОБА_3 , щодо якого може бути застосовано заходи забезпечення позову, зазначено і підстави набуття такого майна у власність.

Представник апелянта вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, земельна ділянка з кадастровим номером :05:005:0056, площа (га): 0.1396, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, придбано за 41098 грн. Згідно договору дарування, серія та номер: 1274, від 31.10.2023, за яким було подаровано нежитлове приміщення №83, загальною площею 4,5 кв.м., за адресою АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення 83, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, сторони оцінили цей дар в 25 000, 00 грн. Як вбачається, з договору дарування серія та номер: 1273, від 31.10.2023, за яким дарувалася квартира загальною площею (кв.м): 95.6, житлова площа (кв.м): 59.5 кв.м., за адресою - АДРЕСА_5 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040, сторони оцінили цей дар в 800 000,00 грн.

Отже, вартість половини майна, що перебуває у власності ОСОБА_3 і має статус спільної сумісної власності подружжя, не вистачить навіть щоб виконати зобов`язання перед ОСОБА_1 не говорячи вже про покриття всіх відомих зобов`язань перед іншими особами на суму 10321582 грн 08 коп, а отже, заходи забезпечення є співмірними. Крім того, представник апелянта просить врахувати, що значна кількість справ про стягнення з Відповідача грошових коштів може вказувати на те, що рішення про їх стягнення буде проблематично виконати, адже як нами вже зазначалося, у Позивача відсутнє нерухоме майно, за рахунок якого можна було б виконати рішення судів про стягнення з відповідача грошових коштів.

Тому ОСОБА_1 та його представник адвокат Сергійчук Ю.В., просять скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів того факту, що майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя. Так, факт перебування у шлюбі, у період з 2011 року по 2024 року не підтверджує того факту, що майно, на яке позивач просив накласти арешт, є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, позивачем не надається жодного доказу, який підтверджує поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на це майно. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того що отримані в борг кошти були використані в інтересах сім`ї і чи надавала колишня дружина свою згоду на укладення будь яких правочинів для отримання коштів у позику. В боргових розписках, які надані позивачем, відсутнє будь яке зазначення про те, що ОСОБА_3 була присутня при складенні таких розписок та надавала згоду на отримання коштів у борг. Позивачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження орієнтованої вартості частки нерухомого майна, відносно якого заявлені заходи забезпечення позову. Крім того, заява про забезпечення позову не містить об`єктивних обґрунтувань ризиків не виконання рішення суду, обставин, які свідчать про те, що неприйняття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Також, вказує, що ОСОБА_3 не є відповідачем у даній справі, а відтак суд не вправі накладати арешт на належні їй майно, за наслідком невиконання правочинів стороною яких вона не є, а тому просить залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

При цьому позивач вказував, що 28 травня 2024 року він передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 Доларів США, відповідач вказану суму коштів отримав і зобов`язався повернути до 21 червня 2024 року включно.

Крім того, 19 червня 2024 року за договором позики позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 25 000 Доларів США, відповідач вказану суму коштів отримав і зобов`язався повернути до 10 вересня 2024 року включно.

Відповідач взятті на себе зобов`язання не виконав у встановлений строк.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, при цьому у період з 2011 року по 2024 рік отримали у власність нерухоме майно, яке має статус спільного сумісного майна подружжя, а відтак на нього слід накласти арешт з метою уникнення у майбутньому виконання рішення суду про стягнення коштів, отриманих відповідачем у борг.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9«Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , однак ОСОБА_3 не є учасником даної цивільної справи, до неї не заявлено жодних позовних вимог.

З цих підстав накладення арешту на вказане нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , призведе до порушення та безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів даної особи.

При цьому посилання апелянта, що вищевказане нерухоме майно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, так як було придбане під час шлюбу, не можуть бути безумовною підставою для накладення арешту на це майно.

Так за нормами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як видно з доданих позивачем письмових доказів нежитлове приміщення, № 83, загальною площею 4,5 кв.м., за адресою - АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення 83, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040; квартира загальною площею (кв.м): 95.6, житлова площа (кв.м): 59.5 кв.м., за адресою - АДРЕСА_5 , Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040 були отримані ОСОБА_3 у власність на підставі договорів дарування.

Що стосується придбання ОСОБА_3 інших об`єктів нерухомого майна, на які просить накласти арешт позивач, то в межах розгляду питання про забезпечення позову про стягнення боргу за договором позики лише до ОСОБА_2 суд не може давати оцінку чи дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказана обставина не є предметом доказування в справі, а спірне майно могло бути придбано ОСОБА_3 як за кошти, які належали їй особисто, так і за спільні кошти подружжя.

Встановлення обставин придбання спірного майна при розгляді питання про забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 безумовно призведе до порушення майнових прав ОСОБА_3 як одноосібного власника нерухомого майна.

З цих підстав та мотивів, зазначених в мотивувальній частині постанови, доводи апеляційної скарги, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і заходи забезпечення позову співмірні позовним вимогам слід відхилити.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Сергійчуком Юрієм Вікторовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова