Номер апеляційного провадження 22-ц/824/7478/2024
Головуючий у суді першої інстанції Пінкевич Н.С.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

29 березня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н.С., в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду з позовом про зміну способу стягненя аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 900 грн. щомісячно, яке останній виконує нерегулярно, хоча такий розмір не може забезпечити навіть найнеобхідніших потреб дитини. Після прийняття рішення суду, розмір стягуваних аліментів може бути збільшений або зменшений, може бути змінений спосіб стягнення аліментів. Даний розмір аліментів не відповідає ні потребам дитини, ні витратам, які вона несе щомісячно на утримання дитини. Значно зросли ціни на продукти харчування, одяг та інші речі першої необхідності, необхідність забезпечення дитині дистанційного навчання. Нещодавно їй стало відомо, що відповідач працевлаштований та отримує щомісячний стабільний дохід. Навіть якщо відповідач отримує мінімальну заробітну плату, частка з такого доходу є більшою, ніж зараз він сплачує 900 грн. Також дитина зростає, її потреби змінюються і зростають.

Батьки мають рівні права та обов`язки перед дитиною, зобов`язані брати участь у її вихованні, нести витрати на її утриманні також в рівних частинах. Враховуючи потреби дитини, на даний час слід змінити спосіб стягуваних аліментів з твердої грошової суми в розмірі 900 грн. на частку від заробітку (доходу) ОСОБА_2 . Відповідач як батько дитини зобов`язаний нести витрати на її утримання.

Просила суд змінити спосіб стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , 2013 року народження, з 900 грн. на 1/4 частку усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також на фактичні обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що як вбачається з позовної заяви, позивачці відомо, що апелянт працевлаштований, та отримує стабільний дохід. Однак, позивачкою не надано жодного доказу цьому. Щодо тієї обставини, що такі докази не були надані самим апелянтом, знаючи позивачку - не хотів, щоб вона почала втручатися у його справи.

Звертає увагу апеляційного суду, що на даний час, зареєстрований як ФОП, не як найманий працівник та інших джерел доходу немає, при цьому заробіток є мінливим та нестабільним. Фінансові спроможності значно погіршилися з початком війни. Значно скоротився попит на фахівців в його галузі. Війна не позбавляє його від обов`язку утримувати дитину, однак дитина у нього не одна, а отже має планувати свої витрати виходячи саме з реалій.

ОСОБА_1 є боржницею у ВП № 68762164 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та в рамках виконання зазначеного провадження позивачкою було утримано 13 000 грн., що є свідченням того, що значні кошти позивач витрачає не на потреби дитини та її всебічний розвиток.

ОСОБА_1 , подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначає, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Звертаючись у січні 2023 року з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивач посилалась на збільшення витрат на утримання дитини, що обумовлені зміною її вікових потреб, додатковими потребами, пов`язаними з оплатою навчання, розвитку здібностей доньки та на те, що відповідач є працездатною особою, не має розладів здоров`я, здійснює підприємницьку діяльність від якої отримує дохід.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази вважає, що при вирішенні спору, суд правильно врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та спосіб їх стягнення, а також обґрунтовано виходив з інтересів та потреб дитини.

Вважає доводи апеляційної скарги, про те, що позивач не довела необхідність збільшення аліментів є неприйнятними. Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема з боку матері, з якою проживає донька, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомим та не потребує доказування.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд врахував обставини справи, матеріальні потреби спільної доньки сторін у справі, обов`язок другого з батьків також утримувати дитину, стан здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, та зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень щомісячно, починаючи із 21.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

При вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що: «20 лютого 2016 року, тобто ще за 2 місяці до подачі позову, відповідача було звільнено з роботи у ПАТ «Перший Інвестиційний Банк». Після цього дохід відповідача складався з винагороди за надання ним послуг за цивільно-правовим договором, строк дії якого закінчився 31.05.2016. З 09.06.2016 відповідач перебуває на обліку у Києво-Святошинському районному центрі занятості як безробітний. Зважаючи на наявність у відповідача ще трьох неповнолітніх дітей від шлюбу з ОСОБА_6 , утримання яких він здійснює за домовленістю з останньою, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 гривень щомісячно, починаючи із 21.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття».

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За положеннями ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями ч.1 ст.184 СК України визначено право суду за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В порядку ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судамиокремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (Постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).

Верховний Суд у Постанові від 10 вересня 2018 року у справі №486/466/18 вказав на те, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З матеріалів справи вбачається, що після припинення спільного проживання, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались напружені відносини, в тому числі й щодо участі батька у житті дитини, сторони не можуть дійти згоди в тому числі й щодо розміру аліментів на утримання дитини. Згідно останніх квитанцій ОСОБА_2 сплачував аліменти на дитину в розмірі 1200 грн.

На даний час ОСОБА_2 має ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , 2008 року народження.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час розгляду справи є повнолітнім, відсутні відомості про його навчання та потребування матеріального забезпечення.

З матеріалів даної цивільної справи встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований як ФОП.

До апеляційної скарги апелянтом додано відповідь на запит № 179716830 від 31.10.2023 зроблений ним до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованихї податковами агентами на користь боржників - фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників - фізичних осіб (а.с. 111-120).

Як вбачається із даної відповіді дохід ОСОБА_2 у першому кварталі 2018 року становить 110 271,15 грн., у другому кварталі 2018 року 126 555,54 грн., у третьому кварталі 2018 року 38 880,48 грн., у четвертому кварталі 2018 року становить 26 100 грн., у першому кварталі 2019 року становить 26 100 грн., у другому кварталі 2019 року становить 131 206, 7 грн., у третьому кварталі 2019 року становить 324 280 грн., у четвертому кварталі 2019 року становить 161 551,24 грн., у першому кварталі 2020 року 2 936, 65 грн., у другому кварталі 2020 року становить 19 548, 8 грн., у третьому кварталі 2020 року 16 612, 15 грн., у четвертому кварталі 2020 року 24020, 23 грн., у першому кварталі 2021 року становить 28 411, 62 грн., у другому кварталі 2021 року 182 947, 48 грн., у третьому кварталі 2021 року 243 339,77 грн., у четвертому кварталі 2021 року 159 907, 84 грн., у першому кварталі 2022 року 292 956, 26 грн., у четвертому кварталі 2022 року 419 051,98 грн.

Отже, твердження апелянта, що його фінансові спроможномті з початком війни значно погіршилися не відповідає дійсностиі. З долученої апелянтом довідки вбачається, що дохід є мінливим, але змінюється в сторону збільшення.

Одержувач аліментів у цій справі скористалася своїм правом щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу/заробітку відповідача. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначена в ст.ст. 182-184 СК України.

Врахувавши наведені вище положення законодавства, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утримані, суд першої інстанції з урахуванням інтересів та потреб дитини, а також встановленого державою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прийшов до висновку про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у частці від доходу відповідача. Вказаний висновок не спростовується відповідачем, а його твердження про відсутність зміни матеріального або сімейного стану, не можуть бути прийняті до уваги суду, так як положення ст. 192 СК України передбачають можливість зміни способу стягнення аліментів і у інших випадках.

При визначенні розміру аліментів суд виходив з заявлених позовних вимог, в яких позивач просила про стягнення аліментів в частці від доходу відповідача. Положеннями СК України визначено право суду лише за заявою одержувача визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів у розмірі 1/5 частки від доходу відповідача не є завеликим, з огляду на принцип рівності прав і обов`язків обох батьків, а також потреб дитини виходячи з її віку і відсутності даних щодо її особливих потреб. А тому з урахуванням принципів законності, справедливості, рівності, а також з урахуванням прав та інтересів дитини колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, як на тому наполягає відповідач.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявності обов`язку відповідача по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги і обставини звільнення позивача від сплати судового збору, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для компенсації відповідачеві понесених ним витрат на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна