Справа № 461/1540/24 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2420/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року (повний текст ухвали складено 17 червня 2024 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда неправомірними, скасування постанови, стягнення моральної шкоди, стягувач: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг»,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії (рішення) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда, в якій просив:

- поновити йому строк на звернення із скаргою;

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда по поновленню вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 72243372, на підставі скасованого рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року у справі №461/4110/22 і виконавчого листа від 03 липня 2023 року з тим же номером про стягнення з ОСОБА_1 неіснуючого на день видання зазначеної постанови боргу у сумі 35 784 грн 17 коп. неправомірними;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда про поновлення вчинення виконавчих дій від 15 січня 2023 року;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка Арсена Мохаммеда на користь ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 7 000 грн 00 коп.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 35 784 грн 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 2 481 грн 00 коп. витрат на сплату судового збору. В подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2023 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 17 675 грн 58 коп. заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2022 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка А. М. від 15 січня 2024 року поновлено вчинення виконавчих дій на підставі скасованого на той час апеляційною інстанцією рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року у справі №461/4110/22 і виконавчого листа від 03 липня 2023 року. Враховуючи вище зазначені невідповідності виконавчого листа від 03 липня 2023 року, рішенню суду апеляційної інстанції, яке вступило в законну силу з 28 грудня 2023 року, оскаржувана постанова приватного виконавця від 15 січня 2024 року у виконавчому провадженні № 72243372 щодо поновлення вчинення виконавчих дій не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому підлягає скасуванню, як незаконна. Через допущені приватним виконавцем порушення законодавства, скаржнику спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 7 000 грн 00 коп.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця Бурка Арсена Мохаммеда неправомірними та скасування постанови приватного виконавця Бурка Арсена Мохаммеда про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №72243372, відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в липні 2024 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги, не звернув уваги на численні порушення вимог законодавства, допущені приватним виконавцем. Так, здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні на підставі скасованого судового рішення суперечить вимогам закону, як і незаконне накладення арешту на його пенсійний рахунок основне джерело існування скаржника. Незважаючи на скасування апеляційною інстанцією судового рішення, яке перебувало на виконанні у приватного виконавця, останній неправомірно поновлює його. Кошти незаконно стягнуті з пенсійного рахунку скаржника, повернуті йому лише 31 липня 2023 року. Проте, залишається неповернутою ще частина коштів, стягнутих приватним виконавцем з боржника.

В листопаді 2024 року від приватного виконавця надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується матеріалами справи.

В поданому приватним виконавцем клопотанні останній просить розглядати справу без його участі.

Від боржника надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване його поганим самопочуттям.

Якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та ін.

Враховуючи, що боржник виклав свої доводи (мотиви) у справі спочатку у скарзі на дії виконавця, а в подальшому і у поданій ним апеляційній скарзі, приватний виконавець у відзиві на скаргу та у відзиві на апеляційну скаргу, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи, з огляду на те, що боржник повторно подає клопотання про відкладення розгляду справи, не додаючи документів на підтвердження викладених у ньому мотивів, а приватний виконавець просить розгляд справи проводити у його відсутності, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 35784 грн 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 2 481 грн 00 коп. витрат на сплату судового збору.

03 липня 2023 року на виконання цього рішення суду Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/4110/2022.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка А. М. від 12 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72243372, з виконання виконавчого листа у справі № 461/4110/2022.

21 вересня 2023 року приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Бурку А. М. стало відомо про те, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі № 461/4110/22 за апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 травня 2023 року, у зв`язку із чим цього ж дня ним винесено постанову про зупинення виконавчого провадження №72243372 до моменту прийняття рішення Львівським апеляційним судом у справі № 461/4110/22.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 травня 2023 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» 17 675 грн 58 коп. заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2022 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка А. М. від 15 січня 2024 року поновлено вчинення виконавчих дій, в межах виконавчого провадження № 72243372, у зв`язку із тим, що Львівським апеляційним судом завершено апеляційний розгляд справи №461/4110/22, та підстави для зупинення виконавчого провадження були усунуті.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Бурка А. М. від 15 січня 2024 року закінчено виконавче провадження № 72243372.

Аналіз змісту поданої ОСОБА_1 скарги свідчить, що така стосується дій та рішень приватного виконавця щодо поновлення виконавчого провадження, в якому скаржник виступає боржником та стягнення на його користь з приватного виконавця моральної шкоди.

Щодо строку для звернення зі скаргою.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок по застосуванню статті 449 ЦПК України та вказано, що «такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи».

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Аналіз змісту поданої ОСОБА_1 скарги свідчить, що він просив суд поновити строк на подання скарги (а. с. 3), посилаючись на поважність його пропуску, а саме на те, що, починаючи з 24 січня 2024 року стан його здоров`я погіршився, на підтвердження чого надав відповідні медичні документи.

З матеріалів справи убачається, що оскаржувана постанова прийнята приватним виконавцем 15 січня 2024 року (а. с 43), скерована боржнику цього ж числа (а. с. 44) та отримана ним 20 січня 2024 року (а. с. 47). Зі скаргою боржник звернувся до суду 22 лютого 2024 року, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Оскільки наведені скаржником доводи щодо поважності пропуску строку звернення зі скаргою знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із цим не вирішення цього питання судом першої інстанції усувається апеляційним судом, шляхом зміни оскаржуваної ухвали у спосіб доповнення її резолютивної частини висновком щодо поновлення цього строку.

Щодо розгляду скарги по суті.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства.

У своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

У виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип «розумної обачності» (див. постанову Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 203/798/20 (провадження № 61-10047св22)).

Статтею 38 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану (частина четверта статті 35 Закону № 1404-VIII).

Згідно із частиною п`ятою статті 35 цього Закону після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Аналіз вказаних положень Закону № 1404-VIII свідчить, що виконавець може вирішити питання про закінчення виконавчого провадження, яке ним зупинено, лише після його поновлення.

Суд першої інстанції, встановивши, що 21 вересня 2023 року у виконавчому провадженні ВП № 72243372 було прийнято постанову про його зупинення, яка його сторонами не оскаржувалась, яке після усунення обставин, що стали підставою для його зупинення, було поновлено оскаржуваною постановою від 15 січня 2024 року, після чого таке закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, і така дія також учасниками виконавчого провадження не оскаржується, дійшов вірного висновку про те, що оскаржувані дії (рішення) прийняті (вчинені) приватним виконавцем відповідно до закону, в межах його повноважень, а відтак обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги в цій частині її вимог.

Доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів визнає безпідставними, адже такі ґрунтуються на невірному тлумаченні заявником норм матеріального права, якими врегульовано спірні відносини.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявника, що саме скасування судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у приватного виконавця, стало підставою для поновлення виконавчого провадження та в подальшому закінчення такого.

З огляду на предмет оскарження (законність/незаконність поновлення виконавчого провадження), колегія суддів не аналізує як такі, що не відносять до предмету розгляду доводи апеляційної скарги щодо безпідставного накладення приватним виконавцем арешту на майно (кошти) боржника, несвоєчасного повернення арештованих коштів, а також щодо неповернення боржнику частини таких коштів, як і дії у виконавчому провадженні ВП № 74758717.

Щодо вимог скарги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23) зазначено, що «частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не може розглядати питання про відшкодування моральної шкоди або інших збитків, приймаючи ухвалу, постановлену за результатами розгляду скарги, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Проте, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України).

Такі справи повинні розглядатись у позовному порядку шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, як у цій справі, у державного виконавця.

Отже, оскільки Розділом 7 ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру моральної шкоди може бути встановлено за участю фізичних, юридичних осіб і держави, що вказує на наявність спору між сторонами, тому заявлені вимоги у рамках вказаної скарги про стягнення моральної шкоди з державного виконавця не можуть бути вирішені по суті, оскільки передбачають позовне провадження.

Встановивши, що у скарзі ОСОБА_1 на дії (рішення) приватного виконавця, серед іншого, заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, які не можуть бути розглянуті судом у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про відмову в їх задоволенні, розглянувши скаргу в цій частині по суті.

Відтак, оскаржувана ухвала в частині розгляду цих вимог скарги по суті та відмови у їх задоволенні підлягає скасуванню, із залишенням скарги у цій частині без розгляду, з роз`ясненням скаржнику права на звернення до суду з такими вимогами у порядку позовного провадження.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, таку слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу в частині вирішення вимог скарги про визнання дій приватного виконавця неправомірними та скасування постанови слід залишити без змін; в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати, із залишенням цих вимог без розгляду; та доповнити резолютивну частину ухвали суду першої інстанції новим абзацом про поновлення скаржнику строку на звернення зі скаргою.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи результати розгляду апеляційної скарги підстави для розподілу (перерозподілу) судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 375, 376, 377, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року змінити, доповнивши її резолютивну частину абзацом першим такого змісту:

«Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги».

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 13 червня 2024 року в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 7 000 грн 00 коп. скасувати, скаргу в цій частині залишити без розгляду.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич