Справа № 185/234/24
Провадження № 2/185/1573/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Коваленко К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу ЄУ № 185/234/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства. В обґрунтування якого зазначила, що 15 вересня 2017 року за наслідками розгляду матеріалів кримінального провадження N?0002472 від 06 вересня 2017 року старшим слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНІ в Дніпропетровській області майором поліції Петровою О.В., позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч.2 ст.185 КК України. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч.2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року залишено без змін. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року вступив в законну силу 20 червня 2022 року. Вищезазначені судові рішення у Верховному Суді не оскаржувалися. Таким чином, позивач незаконно перебувала під кримінальним переслідуванням та судом з 15 вересня 2017 року до 20 червня 2022 року, а саме, 57 місяців та 5 днів.

Зазначає, що незаконне повідомлення їй про підозру (обвинувачення), яке не знайшло свого підтвердження в суді, свідчить про достатні підстави стверджувати про завдання їй моральних страждань органом досудового розслідування - Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області. Таким чином, своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу досудового розслідування завдала їй значної моральної (немайнової) шкоди, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких вона зазнала внаслідок незаконних дій органа досудового розслідування в рамках цієї справи.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості просить суд врахувати, що факт незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, тривалість проходження справою судових інстанцій, що негативно відобразилося на взаємовідносинах з близькими та родичами позивача і на протязі всього часу перебування під слідством та судом вона була позбавлена звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебувала у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, була позбавлена можливості реалізації нею своїх звичок і бажань. Необхідність захищатись від необґрунтованих обвинувачень, з урахуванням її пенсійного віку та стану її здоров`я вимагала від неї значних та додаткових зусиль для організації свого життя, доказування протягом тривалого часу своєї невинуватості (близько 5 років), і як наслідок вона змушена докладати значних зусиль для відновлення та поновлення своїх порушених прав. Що стосується «інших негативних наслідків», то найбільш непоправимим серед зазначає страх ймовірної кари, за злочини які ти не скоював, страх який переслідував її близько 5 років і який залишиться з нею назавжди. Втрата самого цінного - здоров`я яке вже не відновиш ні за які гроші.

Просить відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначити розмір моральної шкоди виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи у суді.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» N?3460-1X від 09.11.2023р. у 2024 році установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100,00 грн.

Виходячи з положень норм вказаного вище Закону та перебування позивача під слідством та судом 57 місяців позивачу спричинена моральна шкода в розмірі 404 700 грн (57 місяців х 7100 грн). Крім того, позивач перебувала під слідством та судом 5 днів неповного місяця, тому за цей період позивачу спричинена моральна шкода в розмірі 1183 грн 33 коп (5 днів х 7100 грн / 30 днів). Всього ОСОБА_1 за період незаконного перебування під слідством та судом 57 місяців 5 днів спричинена моральна шкода в розмірі 405 883 грн 33 коп (404 700 грн + 1183 грн 33 коп).

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди не є більшим, ніж достатньо для розумного задоволення її потреб, як потерпілої особи, і не може призвести до її безпідставного збагачення.

Ухвалою від 19.01.2024 відкрито спрощене позовне провадження по даній справі.

22.02.2024 від відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, в позові просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що дії ГУНП незаконними не визнавались, а тому вважає, що ГУНІ діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає вичерпний перелік випадків, в яких виникає право на відшкодування шкоди, в яких обов?язкове визнання незаконними дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду.Однак позивач не надала до суду будь-яких доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними. На підставі п.1 ч. 1 ст. 2 зазначеного закону передбачено право на відшкодування шкоди у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. ОСОБА_1 , обґрунтовуючи завдання їй моральної шкоди, не надала суду жодного доказу спричинення їй моральних страждань, які вона зазнала у зв`язку з незаконними, на її думку, діями посадових осіб органів досудового розслідування у сумі 405 883, 33 грн. Вважають, що позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння останній моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану здоров`я та стосунків з рідними внаслідок досудового розслідування кримінального провадження N?0002472, та причинно-наслідкового зв`язку між притягненням останньої до кримінальної відповідальності та начебто завданням моральної шкоди. Зазначають, що період перебування під слідством і судом ОСОБА_1 становить 51 місяць 21 день з 15.09.2017 по 04.01.2022 (з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до моменту набрання законної сили вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.12.2021, справа N? 185/9267/17).

04.03.2024 від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, в позові просить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що Казначейство в правовідносини з

позивачем не вступало, відповідно до обсягу своїх повноважень не могло і не вчиняло

протиправних дій відносно позивача, відтак шкода не є наслідком саме

протиправного діяння Казначейства. Казначейство вважає, що позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності заподіяної моральної шкоди, завданої протиправними діями саме відповідачів, їх службових осіб, а також на підтвердження наявності безпосереднього причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювачів шкоди та шкодою, яку зазнала позивач, а тому робить висновок щодо неогрунтованості позовних вимог. Зазначають, що у позовній заяві по даній справі, що спрямована до кількох відповідачів, відсутній обґрунтований зміст позовних вимог щодо Державної казначейської служби України, що суперечить вимогам ст. 175 ЦПК України та є підставою для відмови

у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень Постанови ВП ВС від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, відповідачем у даних категоріях справ є держава, а не ДКСУ чи її територіальні органи.

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, позов просили задовольнити в повному обсязі, в подальшому подали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, в позові просила відмовити, дала пояснення відповідно до відзиву.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

15 вересня 2017 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч.2 ст.185 КК України в кримінальному провадженні N?0002472 від 06 вересня 2017 року.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року в кримінальному провадженні N?0002472 від 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України, ч.2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення нею кримінальних правопорушень.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2022 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року залишено без змін.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2021 року вступив в законну силу 20 червня 2022 року.

В касаційному порядку зазначені судові рішення не оскаржувалися.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює випадки умови та поряд відшкодування шкоди.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону "Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладена арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Законі випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільний законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами 5 і 6 ст.4 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завдане громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з положенням п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховується, що незаконне перебування під кримінальним переслідуванням та судом позивача, тривалість проходження справою судових інстанцій негативно відобразилися на взаємовідносинах позивача з близькими та родичами, і на протязі всього часу перебування під слідством та судом позивач була позбавлена звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебувала у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані, була позбавлена можливості реалізації нею своїх звичок і бажань. Необхідність захищатись від необґрунтованих обвинувачень, з урахуванням її пенсійного віку та стану її здоров`я вимагала від неї значних та додаткових зусиль для організації свого життя, доказування протягом тривалого часу її невинуватості (близько 5 років), і як наслідок вона змушена була докладати значних зусиль для відновлення та поновлення своїх порушених прав, позивач постійно відчувала страх ймовірної кари, за злочини які не скоювала.

Відповідно до постанови ВП Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

В постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 зазначено, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Позивач перебувала під слідством та судом з 15 вересня 2017 року (дата вручення позивачу письмового повідомлення про підозру) до 20 червня 2022 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), а саме 57 місяців та 5 днів.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 7100,00 грн.

Таким чином розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 405 883 грн 33 коп (404 700 грн (57 місяців х 7100 грн) +1183 грн 33 коп (5 днів х 7100 грн / 30 днів)).

Зазначений розмір відшкодування моральної шкоди є гарантованим законом мінімумом, є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не приводить до її безпідставного збагачення, тому позовні вимоги заявлені в межах зазначеного мінімуму підлягають повному задоволенню.

Відповідно до постанови ВП Верховного Суду 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц ВП ВС зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (див. постанову ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Відповідно до постанови ВП Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, як і не встановлювала відповідна норма у редакції ГПК України, чинній до 15 грудня 2017 року, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Належним відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами є орган, дії якого призвели до безспірного стягнення коштів, та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, Затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року N?460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже аналіз наведеного свідчить, що Державна казначейська служба України є належним відповідачем в даній справі, як орган який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету, проте не зазначається в резолютивній частині рішення як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 405 883,33 грн (чотириста п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три гривні тридцять три копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко