ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

11 грудня 2024 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/12597/23

Номер провадження: 22-ц/819/434/24

22-ц/819/435/24

22-ц/819/436/24

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Приходько Л.А., Пузанової Л.В.

секретар: Вєрємєєнко В.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шевченко Антон Сергійович, на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року, постановлені під головуванням судді Скрипніка Л.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції.

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що за договором позики від 26.09.2019 року, з врахуванням внесених змін 27.07.2020 року, він надав у позику відповідачу кошти у розмірі 605 217,60 грн. що за курсом НБУ на цей день (27,56) складало 21 960,00 доларів США. Крім того, за договором позики від 27.02.2020 року, він надав відповідачу позику у розмірі 58026,10 грн., що за курсом НБУ на цей день (24,65) складало 2 354,00 доларів США. На виконання умов договорів позики, відповідачем були написані розписки. У встановлений розписками строк відповідач грошові кошти не повернув. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договорами позики у розмірі 21960 доларів США, 2354 доларів США, визначених у гривневому еквіваленті відповідно до курсу валюти, встановленому на день винесення рішення, а також проценти від прострочених сум відповідно до ст.625 ЦК України. Просив вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26.09.2019 року із урахуванням договору про внесення змін № 1 до договору позики від 27.07.2020 року, в розмірі 605 217,60 грн., що станом на час укладення договору, із урахуванням договору про внесення змін № 1 до договору позики, тобто 27.07.2020 року за офіційним курсом НБУ, погодженим у договорі, складає 21 960,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.02.2020 року в розмірі 58 026,10 грн., що станом на час укладення договору, тобто 27.02.2020 року, за офіційним курсом НБУ складає 2 354,00 доларів США. Стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 524,00 гривень, а також на користь держави судові витрати в рахунок відшкодування судового збору в загальній сумі 6 632,44 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні в матеріалах справи розписки є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань, свідчать про існування між сторонами укладених договорів позики та є доказом не лише факту укладання договорів, але й факту передачі грошових коштів позичальнику. Також суд дійшов висновку про необхідність стягнення боргу за договорами позики саме у гривні, тобто у валюті, в якій було надано позику, проте із зазначенням еквіваленту суми у доларах США за курсом, встановленим у Договорах на час їх укладення. При цьому питання про стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання зобов`язань відповідно до ст.625 ЦК України судом не вирішувалися.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.10.2024 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в зазначеній цивільній справі відмовлено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.10.2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02.09.2024 року відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині мотивування його резолютивної частини, позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шевченко А.С., подав апеляційну скаргу на рішення суду та на ухвали суду про відмову в ухваленні додаткового рішення, а також про відмову в роз`ясненні рішення, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам процесуального та матеріального права, неповне дослідження обставин справи. Апелянт зауважує, що в резолютивній частині рішення суд повинен бувзазначити про стягнення заборгованості за договорами позики з відповідача у розмірі, визначеному валютою зобов`язання - доларом США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Також апелянт вважає, що суд неправомірно не вирішив питання по стягнення з відповідача процентів за прострочення виконання зобов`язань, встановлених статтею 625 ЦК України, надавши відповідні розрахунки.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційні скарги

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

26 вересня 2019 року між сторонами в справі був укладений договір позики (Договір 1), за яким позивач ОСОБА_1 виступав в якості позикодавця, а відповідач ОСОБА_2 в якості позичальника, відповідно до якого, останньому була надана позика в сумі 259 531,20 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять одна гривна, 20 копійок), що за курсом НБУ (1 долар США = 24,12 грн.) на день укладення Договору було еквівалентно 10760,00 (десять тисяч сімсот шістдесят) доларів США, 00 центів, з кінцевим строком погашення позики 26.09.2021 року ( п. 1.1., Договору). Справжність підписів сторін на вказаному Договорі позики-1 засвідчена 26.09.2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. за реєстровим № 1923.

П.п. 2.2., 2.3. Договору позики -1 визначено, що передача зазначеної в п.1 цього Договору суми позики здійснюється під час підписання цього Договору. З цього моменту Договір позики вважається укладеним. Сторони встановлюють безпроцентний характер цього договору. Своїм підписом під цим договором відповідач підтверджує факт отримання коштів у якості позики від позивача при підписанні цього договору, про що також він написав власноручно відповідну розписку.

Згідно п. 3.1. Договору позики -1 позичальник зобов`язується повернути позику згідно з графіком повернення Позичальником грошових коштів, який наведено у цьому ж договорі, а саме шляхом 24 платежів у період з 26.10.2019 року по 26.09.2021 року, при цьому у графіку сторонами зафіксовано те, що повернення відбувається у гривні із встановленням еквіваленту у доларах США за узгодженим сторонами курсом НБУ 24.12. грн. за 1 долар США, який також зафіксовано у п. 1.1. Договору позики -1.

27 липня 2020 року між сторонами був укладений договір № 1 про внесення змін до договору позики від 26.09.2019 року, згідно якого розмір позики було збільшено, та її розмір склав 605 217,60 (шістсот п`ять тисяч двісті сімнадцять гривень, 60 копійок), що за курсом НБУ (1 долар США = 27,56 грн.) на день укладення Договору було еквівалентно 21 960,00 (двадцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят) доларів США, 00 центів. Кінцевий строк погашення позики 26.07.2022 року.

У п. 1 Договору про внесення змін сторони погодили, що у зв`язку із частковим поверненням суми позики Позичальником та зміною розміру позики у зв`язку з її збільшенням, зміною терміну повернення позики, внести зміни до підпункту 1.1. пункту 1 та підпункту 3.1. пункту 3 Договору позики, виклавши їх в наступній редакції. Так відповідно до п.п.3.1. Договору про внесення змін позичальник зобов`язаний повернути позику згідно з наступним графіком повернення Позичальником грошових коштів, а саме у період з 26.08.2020 року по 26.07.2022 року. Також було змінено строк та графік повернення грошових коштів.

На підтвердження отримання коштів за договором про внесення змін № 1 від 27.07.2020 року до договору позики від 26.09.2019 року, ОСОБА_2 було складено та власноручно написана розписка про отримання коштів від 27.07.2020 року.

Також 27.07.2020 року ОСОБА_2 була складена та власноручно написана розписка на підтвердження часткової сплати договору позики від 26.09.2019 року та на підтвердження розміру заборгованості за договору позики від 26.09.2019 року з урахуванням договору про внесення змін № 1 від 27.07.2020 року, а саме залишок боргу склав 605 217,60 грн.

27 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики (Договір 2), відповідно до якого, останньому була надана позика в сумі 58026,10 (п`ятдесят вісім тисяч двадцять шість гривень, 10 копійок), що за курсом НБУ (1 долар США = 24,65 грн.) на день укладення Договору було еквівалентно 2354,00 (дві тисячі триста п`ятдесят чотири) доларів США, 00 центів, з кінцевим строком погашення позики 26.09.2021 року включно. На підтвердження отримання коштів за договором позики від 27.02.2020 року ОСОБА_2 склав розписку. За умовами Договору 2 позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк і за графіком відповідно до п 3.1. договору позики.

Висновки апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обов`язок відповідача повернути борг за договорами позики, наявність яких, разом з установленням фактів укладення договорів, не спростовано стороною відповідача.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про стягнення боргу за договорами позики у гривні, тобто у валюті, в якій було надано позику, проте із зазначенням еквіваленту суми у доларах США за курсом, встановленим у Договорах на час їх укладення.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14). Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, яка в постанові від 11 вересня 2024 року (справа № 500/5194/16) зазначила, що формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом формулювання його резолютивної частини про те, що з відповідача на корись позивача стягується заборгованість у сумі, еквівалентній 21 960,00 дол. США та 2 354,00 дол. США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.

Щодо застосування ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок викладений Верховним Судом 02 вересня 2024 року (справа № 643/20924/19).

Встановивши факт укладення договору позики та отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 21 960,00 дол. США та 2 354,00 дол. США, невиконання відповідачем обов`язку з повернення боргу в обумовлений в розписках строк, враховуючи умови укладених договорів та положення статті 533 ЦК України, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, у розмірі, визначеному у розрахунках позивача, правильність яких стороною відповідача спростована не була.

Таким чином, загальна сума, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 становить:

- за договором позики від 26.09.2019 року з урахуванням договору про внесення змін №1 до договору позики від 27.07.2020 року у розмірі еквівалентному - 21 960,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також 3836,44 доларів США процентів за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу;

- за договором позики від 27.02.2020 року у розмірі еквівалентному - 2 354,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також 833,54 доларів США процентів за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Щодо витрат на правову допомогу.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від позивача надійшла заява про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу, понесених ним за апеляційний розгляд справи в сумі 41 635,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до положень пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано ордер, договорі про надання правової допомоги та акт опису №1 від 30 листопада 2024 року на суму 41 635,00 грн., який містить детальний розрахунок витрат, понесених позивачем на отримання правової допомоги при апеляційному розгляді справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені частиною третьою статті 137 та частиною восьмою статті 141 ЦПК України приписи щодо процедури доведеності розміру витрат на правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 в особі адвоката Шевченка А.С. дотримані, а понесені витрати у розмірі 41 635 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_2 .

Щодо судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення в справі, апеляційна скарга задоволена, то судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні через неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційні скарги позивача на ухвали суду першої інстанції про відмову в ухваленні додаткового рішення та відмову в роз`ясненні рішення, нерозривно пов`язанні з оскарженим рішенням суду, резолютивна частина якого змінюється з одночасним вирішенням питань, поставлених позивачем в його заявах про ухвалення додаткового рішення та роз`яснення рішення, колегія суддів вважає можливим доводи апеляційної скарги в частині оскаржених ухвал відхилити.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Шевченко Антон Сергійович задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 вересня 2024 року змінити, сформулювавши його резолютивну частину наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 26.09.2019 року із урахуванням договору про внесення змін № 1 до договору позики від 27.07.2020 року у розмірі 21 960,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також 3836,44 доларів США процентів за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27.02.2020 року у розмірі 2 354,00 доларів США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, а також 833,54 доларів США процентів за прострочення виконання зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 635 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 9 948, 66 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім грн. 66 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційні скарги на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року про відмову в постановленні додаткового рішення та ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 11 жовтня 2024 року про відмову в роз`ясненні судового рішення залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2024 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді Л.А. Приходько

Л.В. Пузанова