ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 березня 2024 року

м. Харків

Справа № 624/456/23

Провадження № 22-ц/818/1268/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року, ухвалене суддею Крапівка Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначає, що 03 листопада 2018 року близько 08 год 00 хв в Харківської області, Кегичівського району, смт. Кегичівки, по вул. 1-го Травня біля буд. 47 відбулося зіткнення між локомотивом ЧМЭ 3 НОМЕР_5 під керуванням машиніста ОСОБА_3 та мопедом «Верховина» без р.н. під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної транспортної події, ОСОБА_4 загинув на місці. Електропоїзд ЧМЭ 3 № НОМЕР_6, який належить АТ «Українська залізниця» є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідачем не було вжито всіх можливих заходів, щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю брата вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках з братом, дуже його любила, брат завжди її захищав, багато часу проводили разом, а тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької людини. У зв`язку з цим у неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи, перебуває у стані постійного стресу. Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила, спричиняє і буде спричиняти довготривалі сильні душевні страждання, тому їй спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі. Оцінюючи суму моральної шкоди вона виходила з того, що нею втрачено близьку людину, що вплинуло на характер моральних страждань, взято до уваги платоспроможність відповідача, обставини транспортної події, та ступінь вини їх учасників, а також судову практику при розгляді аналогічних справ.

Просить суд стягнути з відповідача 992 400грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення не означає, що були відсутні з боку відповідача інші порушення правил дорожнього руху, зокрема, незабезпечення елементарних заходів безпеки на залізничних коліях. Вказує, що обов?язок вживати заходи безпеки покладено саме на власника джерела підвищеної небезпеки, так як життя та здоров?я людини є найвищою соціальною цінністю. Вважає, що відсутні правові підстави покладати 100% вини у даному ДТП на загиблого.

Також зазначає, що судом першої інстанції неправильного була застосована практика Верховного Суду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 03 листопада 2018 року, відбулася за участі водіїв транспортних засобів, які є джерелами підвищеної небезпеки, а отже, до даних правовідносин підлягає застосуванню положення частини 1 статті 1188 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки матеріалами справи вина водія транспортного засобу локомотива ЧМЕ 3 НОМЕР_5 ОСОБА_3 у вчинені вказаного ДТП не встановлена, тому відсутні правові підстави для стягнення з АТ «Українська Залізниця», як з роботодавця та власника джерела підвищеної небезпеки, моральної шкоди на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 листопада 2018 року близько о 08.00, в Харківській області, Кегичівському районі, смт. Кегичівка, по вул. Першого Травня біля буд. 47, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів, локомотива ЧМЭ 3 НОМЕР_5 під керуванням машиніста ОСОБА_3 та мопедом «Верховина» без р.н. під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07 листопада 2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 20 років, яке було видане на підставі лікарського свідоцтва про смерть №12-17/229-КРт/18 від 05 листопада 2018 року, в якому зазначена причина смерті - несумісне з життям травма з розтрощенням голови.

У висновку судово-медичної експертизи № 12-17/229-КПт/18 від 05 листопада 2018 року зазначений характер травм померлого, який чітко свідчить про характер травм від наїзду електропотягу, та зазначений висновок, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок несумісної з життям травми з розтрощенням голови. Про що свідчать дані обставини події-був травмований поїздом, коли їхав на мопеді. При судово-медичній експертизі трупа тілесні ушкодження прижиттєві та могли утворитися від ударної дії з великою силою тупих твердих предметів, якими могли бути частини локомотиву одномоментно або у близький проміжок часу один за одним, в момент коли ОСОБА_4 знаходився в якості водія мопеду, первинний удар був у праву поверхню тіла, від чого утворились ушкодження голови, правої половини тіла, внутрішніх органів, після чого виникло падіння на розпростерту площу з утворенням саднин обличчя, тулуба, нижніх кінцівок. Між отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та настання смерті мається причинний зв`язок. На момент смерті ОСОБА_4 був тверезий, про що свідчать дані судово-токсикологічній експертизи - в крові трупа ОСОБА_4 етиловий та інші спирти не виявлені.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №0001295 від 03 листопада 2018 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Під час проведення досудового розслідування був проведений допит свідка ОСОБА_3 , що підтверджується протоколом допиту свідка від 15 листопада 2018 року, який пояснив, що 03 листопада 2018 року о 03-45 на станції «Красноград» разом з помічником машиніста ОСОБА_5 заступив на свою зміну, пройшов медичну комісію, де знаходився в тверезому стані, ознайомився з наказами, отримав маршрутний лист і прийняв локомотив ЧМЕ-3 НОМЕР_5 і поїхав на станцію «Зачепилівку», де йому підчепили потяг № НОМЕР_2 з 5 пасажирськими вагонами сполученням «Зачепиліка-Харків» і він слідував до станції «Красноград». Коли приїхав на станцію «Красноград», то відчепився від складу і залишив потяг на 9-му шляху і переїхав на 6 колію станції «Красноград», а до потягу під`їхав електровоз для подальшого проходження на станції «Харків-Пас». На станції «Красноград» машиніст ОСОБА_3 від чергового по цій станції отримав команду відправиться на станцію «Лозова» без вагонів для проходження ТО-2 і йому присвоїли номер потягу НОМЕР_8. Виїхав зі станції «Красноград» з 6-го шляху при проходженні станції «Кегичівка» в момент його руху приблизно о 08-00 03 листопада 2018 року коли він керував технічно справним локомотивом ЧМЕ-3 № НОМЕР_6 потяг НОМЕР_7 і рухався зі швидкістю 65 км/год по станції «Кегичівка» з боку м. Красноград в напрямку смт. Сахновщина, на вулиці було світло, погода була суха і рухаючись по 2-му головному шляху під`їжджаючи до пішохідного переходу зліва від нього по ходу його руху на 3-му шляху між пішохідним переходом стояли вантажні вагони, які перекривали йому огляд з лівого боку руху, та приблизно за 10-15 метрів раптово побачив, що від цих стоячих вагонів, попереду нього зліва на право по ходу його руху по пішохідному переходу через колії швидко рухався на мопеді «Верховина» хлопець без пасажирів і він відразу застосував екстрене гальмування при цьому подав гучний звуковий сигнал. Потім помітив, що водій-хлопець відразу додав швидкості і від його заднього колеса пішов дим, він хотів проскочити перед локомотивом, яким він керував, але так як швидкість у потягу була приблизно 65 км/год, вага локомотива складала 123 тонни і відстань з моменту коли він побачив машиніста і додав газу, щоб проскочити повз потягу складала приблизно 2-3 метра, то він вже нічого не міг зробити, бо його локомотив навіть при екстреному гальмуванні рухався по інерції і відразу моментально не може зупинитись. Він бачив, як своєю передньою правою частиною в районі заднього бруса був здійснений удар об мопед на якому сидів хлопець і мопед з хлопцем відкинуло вперед приблизно на 50 метрів. З моменту його гальмування до моменту зупинення відстань склала приблизно 450 метрів. Після зупинки локомотива по радіостанції він відразу передав про те, що трапилося черговому станції «Кегичівка» для виклику карети швидкої допомоги і дав вказівку своєму помічнику машиніста ОСОБА_5 , щоб він вийшов з локомотива і пішов на місце, де трапилась подія і подивився, чи живий хлопець, а він залишився в локомотиві, так як залишати одночасно з помічником машиніста локомотива заборонено. Після приходу помічника в кабіну локомотива йому стало відомо, що хлопець помер на місці події і приблизно через 5-10 хвилин приїхала карета швидкої допомоги. Після чого він залишив в локомотиві помічника, а сам пішов на місце події, де вже були лікарі швидкої допомоги, які констатували смерть хлопця. Через деякий час приїхали працівники поліції.

Аналогічні пояснення під час проведення досудового розслідування були надані помічником машиніста ОСОБА_5 , що підтверджується копією протоколу допиту свідка від 15 листопада 2018 року.

Згідно наданих в ході досудового розслідування пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що він претензій стосовно загибелі сина ОСОБА_4 ні до кого не має, що підтверджується, дослідженими в судовому засіданні заявою від 07 листопада 2018 року та протоколом допиту свідка від 07 листопада 2018 року. Також відповідно до даного протоколу ОСОБА_6 повідомив, що в його сина був мопед «Верховина» на якому він постійно їздив, права на керування транспортним засобом у нього не було. 03 листопада 2018 року його син проснувся приблизно о 07-50 годині та почав збиратися на підробіток, але в зв`язку з тим, що він проспав та йому потрібно було з`явитися на підробіток о 08-00 годині, він вдягся, сів на мопед та поїхав на роботу. Приблизно о 09-00 годині цього ж дня йому на мобільний телефон зателефонувала дружина та повідомила про те, що сина вже немає в живих, а саме що його збив потяг на залізничному пішохідного переході. Зазначив, що син завжди був обережний за кермом, спиртні напої не вживав, займався спортом.

Згідно акту службового розслідування аварії від 12 листопада 2018 року, висновок: випадок травмування ОСОБА_4 стався через грубе порушення ним п.п. 2.1-2.3,2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» зі змінами та доповненнями, затверджених наказом МТУ від 22 листопада 2007 року №1059. Тепловоз ЧМЕ-3 НОМЕР_5 знаходиться в задовільному технічному стані. Станція розташована в прямій дільниці колії, на площадці. Вини працівників залізничного транспорту у випадку травмування ОСОБА_4 не вбачають.

Протоколом оперативної наради при начальнику локомотивного депо Лозова від 05 листопада 2018 року ухвалено, що в затримці поїзда НОМЕР_7 в добу 03 листопада 2018 року по ст. Кегичівка РФ «Південна залізниця» вини працівників локомотивного депо Лозова немає. Причиною затримки встановлено виникнення нестандартної ситуації - застосування екстреного гальмування для запобігання наїзду на мопед, водій якого через особисту неуважність та в порушення вимог п. 20.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року - а саме «водії транспортних засобів можуть перетинати залізничні колії лише на залізничних переїздах» під`їжджаючи до пішохідного переходу через колії, відволікся від керування транспортним засобом, не переконався в тому, що до переходу наближається поїзд, та не зупинився у встановленому місці для пропуску поїзда, що наближається і виїхав на пішохідних перехід через залізничну колію по ст. Кегичівка, чим створив аварійну ситуацію.

Відповідно до акту комісійного огляду Локомотивним депо ТЧ-9 Лозова тепловоза ЧМЕЗт-НОМЕР_6 від 03 листопада 2018 року встановлено: - автогальмівне обладнання тепловоза перевірено, знаходиться в справному стані та відповідає вимогам інструкцій №ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015; - перевірено роботу з обох кабін сигналів великої та малої гучності, сигнали знаходяться в справному стані; - перевірено з обох боків буферні фон арі та прожектори - знаходяться в справному стані; - перевірено стан колісних пар та виконано контрольний обмір, параметри бандажів, гребенів відповідають вимогам інструкції ВНД; - наявні сліди сколу фарби від ударів на поверхні заднього буферного щита з права по ходу руху тепловоза. Інших пошкоджень не має. Тепловоз технічно справний відповідає вимогам ПТЕ, після проведення планового ТО-2 буде виданий в експлуатацію.

Згідно до постанови слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУ НП в Харківській області від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001295 від 03 листопада 2018 року, під час досудового розслідування встановлено докази, які свідчать про відсутність в діянні машиніста ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.276 КК України. В даній постанові зазначено, що дії потерпілого ОСОБА_4 не відповідали вимогам пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.6 Правил безпеки громадян. Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг ОСОБА_4 , виконавши вимогу 2.3 Правил безпеки громадян. А в діях машиніста ОСОБА_7 не вбачається порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які перебували б у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, та відповідно ознак складу злочину передбаченого ст.276 КК України.

Позивач є сестрою ОСОБА_4 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кегичівського районного управління юстиції у Харківській області та копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського РУЮ Харківської області.

Як вбачається з довідок, наданих Кегичівською селищною радою Харківської області за № 10-08/16 та № 10-08/17 від 25 травня 2023 року ОСОБА_4 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним були зареєстровані наступні особи: мати ОСОБА_8 , 1976 року народження та сестра ОСОБА_1 , 2005 року народження.

У позовній заяві, як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на положення ст.ст.1166, 1167 та ч.5 ст.1187 ЦК України та зазначає, що вона є рідною сестрою померлого та на день його смерті проживала разом із ним. Оскільки на момент смерті брата вона була неповнолітньою особою, тому вона не могла вести якесь окреме господарство, мати якусь окрему сім?ю та проживати окремою сім?єю від матері та брата, які також були зареєстровані за однією адресою та фактично проживали разом. Вважає, що оскільки ДТП сталося внаслідок не забезпечення відповідачем всіх можливих заходів безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків, вона має право на відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю її брата внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яке належить відповідачу.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у частині 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що:

джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншим залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди;

Відповідно до п.1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ № 1360 від 10 жовтня 2001 року мопед є двоколісним транспортним засобом, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт, тобто є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, оскільки для переміщення особи, як учасника дорожнього руху приводиться в рух за допомогою встановленого на ньому двигуна або електричного двигуна;

для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням мопеда, його характеристика як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами у справі, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі електропотягу під керуванням машиніста ОСОБА_3 та мопеда «Верховина» під керуванням ОСОБА_4 ;

Дана пригода сталася внаслідок руху обох зазначених транспортних засобів, мопед використовувався для перевезення водія, а тому наявні підстави для кваліфікації діяльності, пов`язаної з використанням мопеда під керуванням ОСОБА_4 , як джерела підвищеної небезпеки.

За таких обставин, до даних правовідносин підлягають застосування положення ст.1188 ЦК України, а не положення ст. 1187 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що вини відповідача у спричиненні смерті ОСОБА_4 не встановлено, натомість доведено, що ДТП сталося внаслідок не дотримання ОСОБА_4 п.п. 2.1-2.3,2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».

Позивач вказує, що відповідач не вжив достатніх заходів безпеки на залізничних коліях, тому також є винним у дорожньо-транспортній пригоді.

Такі доводи не є обгрунтованими, оскільки безпека дорожнього руху обумовлювалась перш за все дотриманням сторонами «Правил дорожнього руху», «Правил безпеки громадянин на залізничному транспорті України», «Правила технічної експлуатації залізниць України».

Порушень зазначених норм, які знаходились би у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_4 , у діях відповідача не встановлено.

За встановлених обставин, з урахуванням приписів ст. 1168, п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання апелянта на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 740/3561/21 (провадження № 61-10987св22), від 17.06.2020 року у справі № 439/1213/18 (провадження № 61-8734св19), від 05 червня 2019 року у справі № 520/11029/14-ц (провадження № 61-14658св19), від 05 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18 (провадження № 61-11853св19) колегією суддів не приймаються, оскільки такі позиції не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки у наведених позивачем справах не йдеться про шкоду, завдану взаємодією джерел підвищеної небезпеки.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та суттєвими не являються, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 квітня 2024 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова