Провадження № 2/537/110/2024
Справа № 537/3805/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.01.2024 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Бакай М.С., представника позивача Охмак В.І., представника відповідача Коломієць О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його, ОСОБА_1 , користь моральну шкоду у розмірі 18 000 грн та судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог вказав, що 24.11.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука рішенням в справі № 537/5156/21 задовольнив його позовні вимоги до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та скасував постанову інспектора батальйону патрульної поліції у м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Погребняк Олени Юріївни від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, а провадження в справі закрив. В рішенні суду зазначено про грубе порушення його прав при складанні постанови про адміністративне правопорушення, зокрема йому не роз`яснювалися права, в тому числі право на захист, не з`ясовувалося наявність клопотань, не пропонувалося надати пояснення, не досліджувалися докази, постанова в справі не оголошувалася та інше.

В зв`язку з незаконними діями працівників поліції, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було заподіяно моральну шкоду, порушено нормальні життєві зв`язки, знадобилися додаткові зусилля для організації свого життя. Так, він постійно переживав, що його притягнули до адміністративної відповідальності незаконно, не розібравшись в ситуації, з порушенням порядку встановленого для притягнення до такої відповідальності. Через це в нього порушився сон. Він переживав, що притягнення до адміністративної відповідальності зашкодить його репутації. До того ж, незаконні дії працівників патрульної поліції призвели до того, що в його очах упав авторитет патрульної поліції в цілому, який до того був на дуже високому рівні. Тепер він перебуває в постійній напрузі, що його знову можуть притягнути до адміністративної відповідальності без будь-якого приводу. Для оскарження незаконної постанови патрульної поліції йому довелося змінити звичний уклад свого життя, звернутися за правовою допомогою, витрачати час на спілкування з адвокатом відволікаючись від своїх справ. Таким чином, з огляду на скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності з реабілітуючих підстав, у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 19.09.2023 року за означеним позовом було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволення позову у повному обсязі з підстав того, що вказаним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.11.2021 в справі № 537/5156/21 ні дії поліцейського, ні постанова від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, протиправними або незаконними не визнані. Також рішення не місить висновків суду про «грубе порушення» прав позивача, а справа про адміністративне правопорушення закрита з підстав відсутності належних доказів по справі, а не за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Окрім того інспектор Погребняк О.Ю. не є посадовою/службовою особою органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Тож позивач безпідставно посилається на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду». Твердження позивача у позовній заяві щодо наявності моральної шкоди у вигляді «хвилювань за можливу шкоду репутації, … падіння авторитету патрульної поліції в його очах» є голослівними, необґрунтованими та не підтверджені жодними матеріалами справи. Вважає, що позивач належним чином не довів допустимими та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди діями працівників поліції, наявність причинного зв`язку між діями працівників поліції щодо складення відносно нього постанови про адміністративне правопорушення та настанням, у зв`язку з цим будь-яких негативних наслідків. Сам факт скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути безумовною підставою для відшкодування шкоди і не є доказом того, що дії відповідача (посадової особи) заподіяли позивачу моральної шкоди. Розмір моральної шкоди в сумі 18000 гривень взагалі необґрунтований, з огляду на вище викладене та недоцільність застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду».

Також відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, де прохав відмовити позивачу у задоволення вимоги про стягнення на його користь 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з необґрунтованістю та не співмірності обсягу і розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Так як в позовній заяві відсутні обґрунтування складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. До позову поданого 15.09.2023 року позивачем додано Договір Б/Н від 24.11.2021 року про надання (правничої) правової допомоги, Ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору №б/н від 24.11.2022 року, Розрахунок витрат за надання професійної правничої допомоги від 24.11.2022 року та квитанцію, датовану 24.11.2022 роком. Згідно Розрахунку витрат на надання правничої допомоги: послуга адвоката: «Консультація з приводу відшкодування завданої моральної шкоди», не визначена за часом та необґрунтовано завищена за вартістю 1000 грн.; послуга адвоката «Аналіз наданих клієнтом документів» є неконкретною (залишається не зрозумілим, про які саме документи йде мова), за часом не визначена, необґрунтована за вартістю 1000 грн.; послуга адвоката «Пошук, вивчення та аналіз судової практики із відшкодування моральної шкоди» не визначена умовами договору №Б/Н від 24.11.2021 року та не є видом витрат на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 137 ЦПК України; послуга адвоката «Написання позовної заяви» не містить відомостей про витрачений адвокатом час та необґрунтовано завищена за вартістю 5000 грн. Позовна заява складена на 5,5 аркушах одностороннього друку, з яких 1 сторінка - це відомості про суд, учасників справи, позовні вимоги, перелік додатків; 1 сторінка позову містить виклад суб`єктивного бачення позивачем обставин справи; 3,5 сторінки позову містять цитування певних норм законодавства, копіювання яких з відповідних інтернет сайтів не потребує витрати адвокатом значного часу та ресурсів. Вартість послуги «Представництво в суді» 2000 грн є також необґрунтованою, з огляду на те, що умовами договору №Б/Н від 24.11.2021 року взагалі не визначено, яким чином здійснюється вказаний розрахунок.

10.11.2023 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач прохав стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його, ОСОБА_1 , користь моральну шкоду у розмірі 40 000 грн та судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтуванні заяви вказав, що відповідач, протиправно, в супереч закону, 05.05.2022 року, коли рішення про скасування постанови вже набрало законної сили, працівниками поліції було подано до примусового виконання постанову від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590, внаслідок чого, 15.05.2023 з нього було стягнуто грошові кошти у сумі 1048 грн. Після цього, йому самостійно довелося вирішувати питання про завершення виконавчого провадження, надавати виконавцю докази скасування постанови, за якою було здійснено виконання. Після відкриття виконавчого провадження працівниками поліції не надавалися докази про оскарження постанови серії ЕАО № 4795590. Такі дії відповідача, у його очах, підірвали авторитет Національної поліції України. Внаслідок дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, як особі яку було притягнуто до відповідальності без відповідних для цього підстав, а також піддано адміністративному стягненню при скасованому судом рішенні.

17.11.2023 року до суду відповідачем подано до суду заперечення на заяву позивача про збільшення позовних вимог, де просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи, що заява позивача про збільшення позовних вимог до 40 000,00 грн містить інше обґрунтування заявленого розміру відшкодування, так як в позовній заяві позивач про обставини, викладені в заяві про збільшення позовних вимог, не повідомляє. Більш того, вказані обставини не відповідають дійсності, а пояснення позивача стосуються дій посадових осіб державної виконавчої служби, а не Департаменту патрульної поліції. Так, не відповідають фактичним обставинам пояснення позивача, що «05.05.2022, коли рішення про скасування постанови вже набрало законної сили, працівниками поліції було подано до примусового виконання постанову від 20.09.2021 року серії ЕАО №4795590». Копія постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім на місці не отримувалась та була направлена на адресу позивача рекомендованим листом за штриховим ідентифікатором 462. Відповідно до відомостей перевірки статусу відстеження на інтернет сайті Укрпошти копія постанови отримана позивачем 23.09.2021 року. За відсутності в БПП в м. Кременчук відомостей про оскарження даної постанови гр. ОСОБА_1 , та відомостей про її виконання, з урахуванням набрання постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року, в порядку ст. 291 КУпАП, законної сили, 08.11.2021 року за вих. № 14317/41/26/1-2021 батальйоном до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року. Копія судової повістки, ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука про відкриття провадження по справі №537/5156/21 та копія позовної заяви ОСОБА_1 , про скасування постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року на юридичну адресу БПП в м. Кременчук надійшли 10.11.2021 року за вх. №18423, тобто після звернення оскаржуваної постанови до виконання. При цьому, нормами чинного законодавства не визначено порядку та обов`язку підрозділів Департаменту патрульної поліції після звернення до виконання постанови про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, направляти до органів державної виконавчої служби «докази оскарження постанови».

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача адвокат Охмак В.І. збільшені позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити з підстав викладених у заявах по суті.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та прохала відмовити у їх задоволенні з підстав вказаних у заявах, наданих по суті справи, також підтримала подане клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та прохала його задовольнити.

Заслухавши представників сторін, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою інспектора роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Погребняк О.Ю. від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за те що 20.09.2021 о 11 год. 26 хв. в м. Кременчуці по вул. Соборній, 16/2 водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу Toyota RAV4, ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9 «г» ПДР України - зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

В подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування означеної постанови від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590.

24.11.2021 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області своїм рішенням у справі № 537/5156/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнив. Постанову інспектора батальйону патрульної поліції у м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Погребняк Олени Юріївни від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень - скасував, а провадження в справі закрив.

Згідно тексту оскаржуваного рішення, підставою для скасування постанови стала відсутність доказів дотримання інспектором процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не спростування відповідачем доводів представника позивача в частині не дотримання процедури розгляду справи, згідно з Інструкцією №1395 та КУпАП.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 06.11.2022 року №193249 у Відділі перебувало виконавче провадження №68952665 з примусового виконання постанови БПП в м. Кременчук № 4795590 від 20.09.2021 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 680 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 05.05.2022 року. 15.05.2022 року виконавче провадження завершене відповідно до п.5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі скасуванням рішенням, яке підлягало виконанню. По вказаному виконавчому провадженню було стягнуто 1048 грн, які були розподілені наступним чином 69,00 грн витрати виконавчого провадження за користування АСВП, 979,00 грн. повернуто ОСОБА_1 .. Після відкриття виконавчого провадження працівниками патрульної поліції не надавалися докази про оскарження постанови.

Позивач вважає, що внаслідок дій відповідача йому спричинено моральну шкоду, як особі яку було притягнуто до відповідальності без відповідних для цього підстав, а також піддано адміністративному стягненню при скасованому судом рішенні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Компенсація моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом ( Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5,6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив, що будь-яких доказів (медичних висновків чи ін..), щодо погіршення стану здоров`я (перебування у постійній напрузі чи ін..) стороною позивача до суду не подано.

Однак, з огляду на доведеність факту, притягнення до адміністративної відповідальності з порушенням процедури розгляду справи, що об`єктивно викликало у позивача певні переживання та вимагало певного часу та зусиль для оскарження рішення, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

При цьому, суд критично відноситься до тверджень позивача, щодо того, що «відповідач, протиправно, в супереч закону, 05.05.2022 року, коли рішення про скасування постанови вже набрало законної сили, працівниками поліції було подано до примусового виконання постанову від 20.09.2021 серії ЕАО № 4795590, внаслідок чого, 15.05.2023 з нього було стягнуто грошові кошти у сумі 1048 грн», що спростовується долученими відповідачем доказами до заперечень.

Так, копія постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім на місці не отримувалась та була направлена на адресу позивача рекомендованим листом за штриховим ідентифікатором 462. Відповідно до відомостей перевірки статусу відстеження на інтернет сайті Укрпошти копія постанови отримана позивачем 23.09.2021 року. За відсутності в БПП в м. Кременчук відомостей про оскарження даної постанови гр. ОСОБА_1 , та відомостей про її виконання, з урахуванням набрання постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року, в порядку ст. 291 КУпАП, законної сили, 08.11.2021 року за вих. № 14317/41/26/1-2021 батальйоном до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року.

Копія судової повістки, ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука про відкриття провадження по справі №537/5156/21 та копія позовної заяви ОСОБА_1 , про скасування постанови серії ЕАО №4795590 від 20.09.2021 року на юридичну адресу БПП в м. Кременчук надійшли 10.11.2021 року за вх. №18423, тобто після звернення оскаржуваної постанови до виконання.

Рішення у справі №537/5156/21 було ухвалено судом 24.11.2021, а набрало законної сили 14.12.2021 року.

Також, суд критично відноситься до посилань представника відповідача про безпідставність посилань позивача на ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду», так як інспектор не є посадовою/службовою особою органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Так, даний Закон встановлює підстави, розміри та порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові внаслідок незаконних дій посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, при цьому не визначає вичерпного переліку посадових осіб, незаконні дії яких є підставою для відшкодування шкоди. При цьому, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові в тому числі і внаслідок незаконних процесуальних дій, що обмежують права громадян , незаконного накладення штрафу, та у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у громадянина виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, суд вважає доведеним наявність у позивача певних моральних страждань, що виявились у переживаннях через ухвалення незаконного рішення працівником поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, шляхом звернення до суду із позовом про скасування неправомірного рішення. Також у позивача були хвилювання через відкриття виконавчого провадження на виконання неправомірного рішення, про стягнення подвійного розміру штрафу, та також докладання додаткових зусиль для закриття такого провадження, тобто всі ці фактори тягнуть за собою моральні страждання.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вказані вище обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд визнає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є розмір 2000 грн.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. У справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діяти чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21) зазначено, що: «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Тож, оскільки відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади то кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані частково, а тому підлягають до часткового задоволення, а саме стягнення компенсації моральної шкоди в сумі 2000 грн. на користь позивача з Державного бюджету України.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача.

Тож, судові витрати по сплаті судового збору по даній справі слід віднести за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є:

- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);

- розрахунок наданих послуг з їх детальним описом;

- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Згідно ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно матеріалів справи представником позивача долучено до позову Договір б/н від 24.11.2021 року про надання (правничої) правової допомоги, Ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору №б/н від 24.11.2022 року, Розрахунок витрат за надання професійної правничої допомоги від 24.11.2022 року та квитанція від 24.11.2022 року.

Згідно Розрахунку витрат на надання правничої допомоги, до переліку послуг адвоката увійшли: «Консультація з приводу відшкодування завданої моральної шкоди», не визначена за часом, вартістю 1000 грн.; «Аналіз наданих клієнтом документів», за часом не визначена, вартістю 1000 грн.; «Пошук, вивчення та аналіз судової практики із відшкодування моральної шкоди» не визначена за часом, вартістю 1000 грн.; «Написання позовної заяви», не визначена за часом вартістю 5000 грн. «Представництво клієнта в суді», не визначена за часом, вартістю 2000 грн.

Згідно квитанції (надрукованої в довільній формі) від 24.11.2022 року адвокат прийняв від ОСОБА_1 гонорар в розмірі 10000 грн за надання професійної правничої допомоги у справі про відшкодування моральної шкоди пов`язаної з незаконним винесенням постанови ЕАО 4795590, а саме проведення усної консультації, аналізу документів, судової практики та написання позовної заяви до Крюківського районного суду м. Кременчука, подальшої участі у розгляді даної справи.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.

Суд, досліджуючи надані докази фактичного здійснення вказаних витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, що не вбачає їх підтвердження з огляду на те, що надана квитанція надрукована адвокатом у довільній формі, тобто документ про оплату не оформлений у встановленому законом порядку.

Надані позивачем на підтвердження понесення витрат документи, не можуть вважатись тим розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом тому, що у ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, судове засідання за участі представника позивача по суті відбувалося одне, інші фактично відкладалися.

А тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, суд вважає, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права є сума - 2000 грн., яка і підлягає до стягнення.

Тож враховуючи викладене, зважаючи на клопотання представника відповідача про зменшення розміру судових витрат, суд дійшов висновку, що вимога представника позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірі 2000 грн.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 19, 56 Конституції України, ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції України, про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , - 2000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди та 2000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати зі сплати судового збору по даній справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич