Справа №173/2607/23
Провадження №2/173/113/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Салтиковій С.І.

За участю: представника відповідача ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради про визнання дій незаконними та про примусове виконання обов`язку в натурі ,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2023 року до суду звернулася позивач, ОСОБА_2 , з позовом про примусове виконання обов`язку в натурі до відповідача до Верхньодніпровської міської ради.

30.08.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 31.10.2023 року.

23.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

31.10.2023 року розгляд справи відкладений на 22.01.2024 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

22.01.2024 року в судовому засіданні оголошена перерва до 20.03.2024 року

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

20.03.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за поданою позовною заявою позивачка просить: визнати незаконним дії Верхньодніпровської міської ради, про відмову їй у виділенні в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та зобов`язати Верхньодніпровську міську раду виділити їй в натурі (на місцевості) земельну ділянку (пай) площею 5.96 умовних кадастрових яка перебувала у колективній власності бувшого КСП «Нива», із земель запасу чи резерву, що розташована та на території Верхньодніпровської міської ради згідно рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року у цивільній справі № 173/1588/20.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1988 по 1996 рік вона була членом Колективного сільськогосподарського підприємства «Шлях до комунізму» (пізніше КСП «Нива») яке знаходилося на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

У 1995 році землі КСП «Нива» були розпайовані. Вона, як член колгоспу , відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність підприємствам та організаціям», набула права на земельну частку (пай) КСП «Нива» ( колгосп «Шлях до комунізму») на час розпаювання земель вищевказаного колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки була внесена до списку осіб до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «Нива» від 01.12.1995 року, виданого Боровківською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, проте сертифікат на її ім`я не виготовлявся.

За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року за нею було визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 5.96 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» серія І-ДП № 000016 від 01 грудня 1995 року.

В даний час Верхньодніпровський район ліквідований, а повноваження щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель не витребуваних паїв КСП «Нива» їх власниками, надані Верхньодніпровській міській раді.

05.02.2021 року вона звернулася з відповідною заявою до відповідача, Верхньодніпровської міської ради, в якій просила на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року у справі № 1733/1588/20, яке набрало чинності 10.12.2020 року, прийняти рішення про виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки площею 5.96 умовних кадастрових гектар, із земель не витребуваних паїв КСП «Нива», які розташовані на території колишньої Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Листом Верхньодніпровської міської ради від 08.04.2021 року № 779 за підписом заступника Верхньодніпровського міського голови з питань житлово-комунального господарства, йому було відмовлено у виділенні в натурі земельної ділянки відповідно до с удового рішення, з посиланням на те, що на сьогоднішній день відсутні вільні земельні ділянки резерву чи запасу комунальної власності, що відносяться до КСП «Нива», згідно Державного акту на право колективної власності на землю, придатні для передачі йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також що вона не надала графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки

Вважаючи дії відповідача щодо неприйняття рішення стосовно виділення їй в натурі на місцевості земельної частки (паю), незаконними вона звернулася із даним позовом до суду.

В судове засідання позивачка не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, Верхньодніпровської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Свої заперечення обґрунтовував тим, що питання щодо виділення позивачеві земельної ділянки можу бути в вирішене лише на сесії міської ради тому суд не може ухвалити рішення яким визначити, яке рішення повинна прийняти Верхньодніпровська міська рада на своїй сесії, тобто суд не може втручатись в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень. На підставі чого просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року за позивачкою було визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 5.96 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» серія І-ДП № 000016 від 01 грудня 1995 року, що підтверджується копією рішення суду .

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

05.02.2021 року позивачка звернулася до Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області із заявою про виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки відповідно до рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року. Проте листом Верхньодніпровської міської ради від 08.04.2021 року № 779 за підписом заступника Верхньодніпровського міського голови з питань житлово-комунального господарства, позивачці було відмовлено у виділенні в натурі земельної ділянки відповідно до судового рішення, з посиланням на те, що на сьогоднішній день відсутні вільні земельні ділянки резерву чи запасу комунальної власності, що відносяться до КСП «Нива», згідно Державного акту на право колективної власності на землю, придатні для передачі йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також що він не надав графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки, що підтверджується копією листа.

В зв`язку з чим позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного

Відповідно до ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч.11 ст.118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних часток (паїв).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних часток у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

Право позивачки на земельну частку (пай) встановлене рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року, яким за позивачкою було визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 5.96 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» серія І-ДП № 000016 від 01 грудня 1995 року. Рішення суду набрало законної сили 22.12.2020 року

Таким чином право позивачки на земельну частку (пай) встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили і яке має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації такого права позивача, в силу вимог ст.122 Земельного кодексу України, покладені на сільські, селищні, міські ради, в даному випадку на Верхньодніпровську міську раду.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт порушення права позивача на виділення (передачу) йому земельної ділянки в натурі (на місцевості), а тому позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог в судовому засіданні і у відзиві вказав, що суд не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень. Тому суд не може зобов`язувати міську раду виділяти в натурі земельну ділянку, так як це буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдання судочинства.

Такі заперечення не приймаються судом. Оскільки Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Судом встановлено, що позивачка зверталася до Верхньодніпровської міської ради із заявою про виконання рішення суду та виділення їй земельної частки (паю) в натурі на місцевості. Проте Верхньодніпровська міська рада навіть не винесла заяву позивачки про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) на розгляд чергової сесії ради та протягом тривалого період ( навіть після звернення позивачки з даним позовом до суду) не прийняла рішення за її заявою.

Тому спосіб захисту права вибраний позивачкою є законним так як, при зверненні до міської ради та надання достовірних документів, а саме рішення суду, яке підтверджує право ОСОБА_2 ,, на земельну частку пай, відповідно до положень статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) мають лише єдине, безальтернативне дискреційне повноваження, а саме приймати рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Тому суд має право та зобов`язаний вбачаючи підстави для задоволення позову зобов`язати відповідача, Верхньодніпровську міську раду, виконати безальтернативний обов`язок який покладений на неї законом.

Доводи відповідача щодо неможливості виділити позивачеві земельну ділянку в зв`язку з її відсутністю суд вважає безпідставними.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акту на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта,і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України,у тому числі й у випадку,коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи,яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є, зокрема, виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Законом України від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель с/г призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» доповнено статтею 21 Розділ Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України. Встановлюється, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Отже, міські ради на своїй території можуть розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), в тому числі із земель запасу, резервного фонду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» - У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

Будь-яких доказів щодо відсутності земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади та/або земель запасу, резервного фонду, відповідачем не надано.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що оскільки за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2020 року за позивачкою було визнано право на земельну частку (пай) в розмірі 5.96 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), але питання щодо виділення вказаної земельної ділянки позивачці на місцевості Верхньодніпровська міська рада у позасудовому порядку не вирішує, тому позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо покладення відповідних обов`язків на відповідача.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073 грн. 60 коп., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, сплаченого за позовними вимогами, стосовно яких ухвалюється рішення про їх задоволення.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до Верхньодніпровської міської ради про визнання дій незаконними та про примусове виконання обов`язку в натурі - задовольнити .

Визнати незаконним дії Верхньодніпровської міської ради, юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, , про відмову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , у виділенні натурі ( на місцевості) земельної частки (паю).

Зобов`язати Верхньодніпровську міську раду, юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, , виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) площею 5.96 умовних кадастрових гектарів яка перебувала у колективній власності бувшого КСП «Нива» із земель запасу чи резерву, що розташована на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпровської області від 09 листопада 2020 року у справі 173/1588/20.

Стягнути із Верхньодніпровської міської ради, юридична адреса: 51600 пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , 1073 грн. 60 коп.. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 25.03.2024 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 02.04.2024 року

Дата набрання законної сили: 25.04.2024 року