Справа № 308/8529/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шумило Н.Б., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,-

встановив:

24 травня 2023 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за спожиту електричну енергію за адресою споживання: АДРЕСА_1 , яка виникла за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року в розмірі 14 791,48 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2023 року, відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за спожиту електричну енергію.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 травня 2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу передано головуючому судді (судді-доповідачу): Шумило Н.Б..

Головуючим суддею Шумило Н.Б. заявлено самовідвід, який мотивовано тим, що ухвалою від 26.05.2023 року про відмову у видачі судового наказу вирішено справу по суті пред`явлених вимог із ухваленням остаточного судового рішення (ухвала про відмову у видачі судового наказу), тому після скасування вказаної ухвали суддя не може брати повторно участь у новому розгляді заяви про видачу судового наказу, а відтак, наведене є обставиною, відповідно до ст. 37 ЦПК України, що виключає участь судді в цивільному провадженні з розгляду вказаного питання

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у ч. 2 ст. 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та в хронологічному порядку надходження справ.

Відповідно до ч.3 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Керуючись ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує заяву про самовідвід без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Згідно до підпунктом 2 пункту 21 Розділу VIII «Автоматизований розподіл судових справ між суддями» Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 березня 2018 року № 17 (зі змінами та доповненнями) передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо судових справ, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження, відкриття провадження у справі про банкрутство, відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство, перехід до наступної судової процедури, затвердження плану санації, визнання недійсними правочинів, укладених боржником, результати розгляду грошових вимог кредиторів, звільнення (усунення, припинення повноважень) арбітражного керуючого, результати розгляду скарг на дії (бездіяльність) арбітражного керуючого, закриття провадження у справі про банкрутство; постанов про визнання боржника банкрутом) та ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи.

За змістом Розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суддя видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Види судових рішень передбачені частиною першою статті 258 ЦПК України, у якій зазначено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що узагальнюючий термін "судові рішення" розрізняє такі поняття, як ухвала та рішення суду, та які є складовими терміну "судові рішення".

У зв`язку з тим, що суддя Шумило Н.Б. ухвалою від 26 травня 2023 року про відмову у видачі судового наказу розглянула заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості за спожиту електричну енергію та вирішив справу по суті пред`явлених вимог із ухваленням остаточного судового рішення (ухвала про відмову у видачі судового наказу), то після скасування вказаної ухвали суддя не може брати повторно участь у новому розгляді заяви про видачу судового наказу.

Частиною першою ст. 36 ЦПК України встановлено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 39 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до роз`яснень в п. 1 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" постановлено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями п 1 ч. 4 ст. 54 Закону України „Про судоустрій та статус суддів визначено обов`язок судді своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Згідно зі ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством.

Згідно з правовими позиціями, висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), який констатує порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі - Конвенція), зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на встановлені обставини, беручи до уваги наявність ухвали апеляційного суду та враховуючи вимоги положень національного законодавства і практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що заява про самовідвід судді Шумило Н.Б., підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 18, 36, 37, 39, 40, 258, 260 ЦПК України, суд:

постановив:

Заяву про самовідвід головуючого судді Шумило Наталії Богданівни, при розгляді матеріалів заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити.

Матеріали судової справи №308/8529/23 (судове провадження № 2-н/308/149/24) передати до канцелярії суду для подальшого розподілу у порядку встановленому ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило