Номер провадження: 22-ц/813/4632/24
Справа № 522/2393/23-Е
Головуючий у першій інстанції Павлик І.А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника Державної Казначейської служби України, адвоката Ставрост Романа Юрійовича, представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника Національної поліції України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року, постановленого під головуванням судді Павлик І.А., повний текст рішення складений 27 лютого 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна, в особі Національної поліції України і Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 30 000,00 грн. моральної шкоди та 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката, понесених під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.07.2022 року відносно ОСОБА_2 поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019782 за відмову проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. в прибуток держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року постанова Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року була скасована, провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач вважає, що дії поліції відносно складання протоколу про адміністративне правопорушення і дії судді Приморського районного суду м. Одеси відносно визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування майнової і моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що на ОСОБА_2 було незаконно накладено штраф, чим було завдано майнової та моральної шкоди, відшкодування яких здійснюється незалежно від вини посадових та службових осіб органів державної влади.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2024 року замінені неналежні відповідачі Національна поліція України та Державна казначейська служба України на належного відповідача Державу Україна, в особі Національної поліції України і Державної Казначейської служби України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, в розмірі 13 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник Державної Казначейської служби України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково стягнув витрати на правничу допомогу адвоката не зі сторони у справі, а з Державного бюджету України, оскільки не взяв до уваги, що позовна заява була подана щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку з протиправними діями посадових осіб поліції.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Ставрост Р.Ю., представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити, стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., витрати на правничу допомогу адвоката, понесених під час захисту у справі про адміністративне правопорушення в розмірі 8 000 грн., судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом у цивільній справі в розмірі 11 000 грн., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає про необґрунтованість висновків суду про те, що гонорар є завищеним, неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , представник Національної поліції України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову до Національної поліції України відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно позивача до суду надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, а тому не взяв до уваги, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду, який у спірних правовідносинах є орган Департаменту патрульної поліції України.

Також апелянт вважає, що суд визначаючи розмір моральної шкоди помилково застосував мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом.

У відзиві на апеляційну скаргу Національної поліції України,адвокат Ставрост Р.Ю., представник ОСОБА_2 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, оскільки вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що Національна поліція України є неналежним відповідачем є помилковими та необґрунтованими, оскільки Департамент патрульної поліції і Управління патрульної поліції в Одеській області хоч і є державними органами, але вони не мають статусу органів державної влади, який є тільки у Національній поліції України.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника Державної Казначейської служби України,адвоката Ставрост Р.Ю., представника ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 , представника Національної поліції Українине підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.07.2022 року відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №019782 за керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 23).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. в прибуток держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн. (а.с. 11).

Постановою Одеського апеляційного суду від 22.09.2022 року постанова Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік була скасована, провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 20-21).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдано моральну шкоду, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Суд обґрунтовано визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» становив - 6500,00 грн.

Суд першої інстанції на законних підставах, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати (6500,00 грн.) за кожен місяць перебування під судом (2 місяці) дійшов обґрунтованого висновку, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 становить 13000,00 грн. (6500,00 грн. х 2 міс.).

Колегія суддів погоджується з тим, що суд, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 13000,00 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу, оскільки такий висновок суду є помилковим, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з ч. ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі ордера - адвокат Ставрост Р.Ю. в інтересах позивача ОСОБА_2 , 04 лютого 2023 року через систему (Електронний суд) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом (а.с. 1-9).

З наданого до суду договору про надання правничої допомоги №133, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Ставрост Р.Ю. вбачається, що договір був укладений 25 серпня 2022 року, тобто під час здійснення представництва інтересів про адміністративне правопорушення (а.с. 16-18).

З протоколу погодження розміру гонорару і умов його виплати від 25 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали протокол для надання правничої допомоги у справі №522/10465/22 (а.с. 19).

Водночас, матеріали справи не містять попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат.

При цьому, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги,що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги адвоката Ставрост Р.Ю., представника ОСОБА_2 про зміну рішення суду та стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в частині стягнення моральної шкоди, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

При цьому, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення на користьОСОБА_2 судових витрат за надання правничої допомоги адвокатом у цивільній справі в розмірі 11 000 грн., за ненаданням до суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат за надання правничої допомоги адвокатомСтаврост Р.Ю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника Національної поліції України про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що матеріали про адміністративне правопорушення відносно позивача до суду надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, а тому не взяв до уваги, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду, який у спірних правовідносинах є орган Департаменту патрульної поліції України, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі протоколу про адміністративне правопорушення складеного співробітниками патрульної поліції, тобто моральної шкоди Москаленко О.О. завдано саме неправомірними діями патрульної поліції, відтак завдана йому моральна шкода компенсується державою, в особі Національної поліції України, яка якраз і є тим органом, посадові особи яких і завдали шкоди позивачу своїми неправомірними діями.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника Національної поліції України про те, що суд визначаючи розмір моральної шкоди помилково застосував мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи судом, колегія суддів вважає такими що не підлягають задоволенню, оскільки суд визначаючи розмір моральної шкоди обґрунтовано виходив із мінімального місячного розміру заробітної плати на момент розгляду справи, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», так як відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника Державної Казначейської служби Українита адвоката Ставрост Р.Ю., представника ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, з залишенням без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , представника Національної поліції України, рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу скасуванню, з відмовою ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника Державної Казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката Ставрост Романа Юрійовича, представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника Національної поліції України залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2024 року в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати.

Прийняти постанову.

Відмовити ОСОБА_2 у стягненні витрат на правову допомогу.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова