Справа №751/3516/23
Провадження №2/751/616/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

В С Т А Н О В И В :

01.05.2023 року Чернігівська міська рада звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, а саме: з ОСОБА_1 у розмірі 46 960,59 грн., з ОСОБА_2 у розмірі 197 516,27 грн., з ОСОБА_3 у розмірі 150 555,68 грн. та стягнення з відповідачів в солідарному порядку витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 925,49 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що за даними Державного реєстра речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі договору даруваня об`єкту нерухомості від 05.06.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №770 у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебував об`єкт нерухомості (гараж-склад, цех та господарсько-побутовий корпус), загальною площею 872,5 м2, який розміщено на сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:022:0229 площею 0,3834 га., цільове призначення вказаної земельної ділянки для розміщеня та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Зазначає, що на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 05.02.2015 року та 19.12.2017 року рішенням Чернігівської міської ради від 12.03.2015 року відповідачам надано дозвіл на розроблення технійчної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вище зазначеної земельної ділянки в натурі, яку рішенням від 31.01.2018 (№27VII-22) затверджено та передано в оренду строком до 31.01.2023 року. Розмір орендної плати встановлено на рівні 4% нормативної грошової оцінки. В подальшому, відповідачами заходи оформлення земельної ділянки не вживались, договір оренди не укладався, в період з 26.06.2015 року по 27.03.2018 року земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів. Зазначають, що 28.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування об`єкту нерухомості та зареєстровано в реєстрі №167, на 1/2 частину об`єкту нерухомості гаражу-складу, цеху та господарсько-побутового корпусу, загальною площею 989,6 м2, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:022:0229 площею 0,3834 га. Тобто, з 28.03.2018 року право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 припинено, а співвласниками нерухомого майна є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Посилаються, що позивач в період з 2015 по 2021 роки звертався до відповідчів з листами-повідомленнями про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , необхідності сплати коштів за користування землею та укладення договору оренди вказаної земельної ділянки. Проте, відповідачами заходи щодо оформлення земельної ділянки у користування не вживались, договір оренди не укладався, земельна ділянка використовувалась ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01.01.2017 року по 27.03.2018 року без правовстановлюючих документів, з 28.03.2018 року по теперішній час використовується ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів.

Позивач вказує, що відповідачі своєю протиправною поведінкою, яка виразилась у використанні земельної ділянки без укладення договору оренди (права користування), позбавили власника земельної ділянки, а саме Чернігівську міську раду права отримати дохід у розмірі орендної плати, внаслідок чого до місцевого бюджету не надійшли кошти за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.06.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

17.07.2023 року від представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Антоненко Л.А. надійшли два ідентичні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, оскільки для правильного та всебічного розгляду справи, з метою визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та те, що відповідачі не згодні з розрахунком позивача необхідно призначити судову експертизу, а тому необхідно призначити підготовче засідання для вирішення зазначеного питання.

17.07.2023 року від представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Антоненко Л.А. надійшов відвиз на позов в якому просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі та застосувати до позовних вимог строки позовної давності, встановлені ст.257 ЦПК України. Зазначає, що на підставі договорів дарування від 05.05.2014 року та від 28.03.2018 року співвласниками (по ? частці) об`єкту нерухомості загальною площею 0,3834 га, що знаходиться на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 були, з 05.05.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з 28.03.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що позивач не вірно використав плату за землю за період з 01.01.2017 року по 27.03.2018 року в розмірі 3%, оскільки відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 30.01.2015 року, яке діяло на той час, така плата мала становити 1,5%. Посилається, що відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вживались всі необхідні заходи, щодо отримання спірної земельної ділянки в оренду за її цільовим призначенням 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промислововсті), але позивачем було запропоновано орендну плату в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що поставило б відповідачів вкрай невигідні умови по відношенню до інших користувачів аналогічних земельних ділянок. Вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу в обгрунтування вартості спірної земельної ділянки за 2021 та 2022 роки, а тому є необхідність у призначенні земельно-технічної експертизи. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за 2017-2019 року, а звернувся до суду з заначеним позовом 08.05.2023 року, що суперечить положенням ст.257 ЦК України. Звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_1 не пропущено строк подання відзиву, оскільки її представник ознайомилася з матеріалами справи, отримала копію ухвали про відкриття провадження від 02.05.2023 року та позовну заяву з додатками лише 03.07.2023 року. (а.с.127-129)

17.07.2023 року від представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Антоненко Л.А. надійшов відвиз на позов в якому просить поновити відповідачу ОСОБА_3 строк для подачі відзиву на позовну заяву, застосувати до позовних вимог строки позовної давності, встановлені ст.257 ЦПК України, відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначені обгрунтування збігаються з обгрунтуваннями, які зазначені в попередньому відзиві на позов, додатково зазначає, що позивачем не враховані положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодекту України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120 від 15.03.2022 року, а саме п.69.14 та п.52-4 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Вказує, що відповідачем ОСОБА_3 пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву з поважних причин, оскільки договір на правову допомогу з адвокатом укладено 14.07.2023 року, копія позовної заяви з додатками отримані відповідачем саме 14.07.2023 року, а адвокат ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками - 03.07.2023 року. (а.с.139-142)

19.07.2023 року від представника відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Антоненко Л.А. надійшли пояснення (з додатками) в яких повідомляє, що з публічної інформації про земельну ділянку площею 0,3834 га., кадастровий номером :01:022:0229 стало відомо, що остання перебуває у державній власності, а тому вважають, що Чернігівська міська рада не є належним позивачем у даній справі, оскільки жодних прав на зазначену ділянку не має. (а.с.152-153)

01.08.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаються на обставини зазначені в позові, зазначає, що код Кваліфікації видів цільового призначення земельної ділянки кадастровий №:01:022:0229 було визначено та внесено до Державного земельного кадастру лише у 2020 році, а тому твердження представника відповідачів, що станом на 24.11.2012 рік код Кваліфікації видів цільового призначення спірної земельної ділянки було визначено (11.02), є хибним. Звертає увагу суду, що відсоткова ставка відповідно до якої обраховуються безпідставно збережені кошти відповідно п.13.5 Положення про плату за землю, затвердженого рішенням Чернігівської місько ради від 30.01.2015 року встановлюється в розмірі 3%, а не як зазначає представник відповідачів у розмірі 1,5%. Вказує, що орендна плата за користування спірною земельною ділянкою у розмірі 4% застосовувалась на підставі договору оренди земельної ділянки №3735 від 14.04.2010 року, із первісним користувачем ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пропонувався договір оренди земельної ділянки №4546, яким встановлено орендну плату у розмірі 6% нормативно грошової оцінки землі. Щодо нормативно грошової оцінки земельної ділянки за 2021-2022 роки, то вона встановлювалась відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 26.01.2017 №15VII-18 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Чернігова», яке набрало чинності 01.01.2018 року і діяло станом на 2021-2022 роки. Вказує, що Чернігівська міська рада в силу ч.4 ст.173 ЗК України є належним позивачем у даній справі. Щодо строку позовної давності посилається на Закон України від 30.03.2020 року №540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення», яким доповнено ЦК України п.12, в якому зазначено, що під час карантину (установленого постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року, строк якого неодноразово продовжувався) строки визначені, зокрема ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

02.08.2023 року ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова клопотання представника відповідачів адвоката Антоненко Л.А. про призначення розгляду справи за правилами загального позовного провадження задоволено, у даній справі призначено підготовче судове засідання. (а.с.169+на звороті)

11.09.2023 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Чернігіській області (місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 11А, електронна скринька: ) належним чином завірену копію поземельної книги на момент первинної реєстрації земельної ділянки та технічну документацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0229 площею 0,3834 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 26.12.2023 року по справі призначено земельно-оціночну експертизу на вирішення якої поставлено наступне питання: яка нормативно-грошова оцінка за 2021-2022 роки земельної ділянки загальною площею 0,3834 га, кадастровий №:01:022:0229, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації гаража складу, цеху та господарсько-побутового корпусу? Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. (а.с.224-225)

25.01.2024 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-кримінальстичного центру МВС України Філон М.В. про неможливість проведення судової експертизи. (а.с.233-234)

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.02.2024 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання. (а.с.236)

02.05.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника Чернігівської міської ради, позовні вимоги підпримують в повному обсязі і просять їх задовольнити.

02.05.2024 року на адресу суду від представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Антоненко Л.А. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просить винести рішення з урахуванням наданих відзивів по даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, з дотриманням вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч.ч.11, 12 ст. 128 та ч. 4, 10 ст. 130 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, закріплено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

У п.86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Судом встановлено, що згідно договору дарування об`єкту нерухомості від 05.06.2014 р., зареєстрованого в реєстрі №770, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли в дар об`єкт нерухомості (гараж-склад, цех та господарсько-побутовий копрус), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 872,5 кв.м. по 1/2 частці у кожного. (а.с.22-23)

Право власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №5922695, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. (а.с.24)

Зазначений об`єкт нерухомості розміщено на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером :01:022:0229, площею 0,3834 га, яка сформована та зареєстрована 07.05.2010 року. (а.с.25)

Пунктом 2.13 рішення Чернігівської міської ради від 12.03.2015 року 49 сесії 6 скликання «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою юридичним та фізичним особам», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі: ураховуючи договір дарування від 05 червня 2014 року №770, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,3834 га, по АДРЕСА_1 для експлуатації гаража складу, цеху та господарсько-побутового корпусу з подальшою передачею ділянки в оренду. (а.с.34)

Пунктом 1.4 рішення Чернігівської міської ради 27/VII від 31.01.2018 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним і фізичним особам», затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі та передано в оренду, строком до 31 січня 2023 року: ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2) земельну ділянку (кадастровий номер :01:022:0229), площею 0,3834 га, по АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд, підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для експлуатації гаража складу, цеху та господарсько-побутового корпусу). Встановлено розмір орендної плати на рівні 4 відсотків нормативної грошової оцінки. (а.с.38)

В подальшому заходи оформлення земельної ділянки у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вживались, договір оренди земельної ділянки не укладався, зареєстрована земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів в період з 26.06.2015 року по 27.03.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи в період з 2015 по 2018 роки управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради шляхом направлення листів №6648 від 08.11.2016 року, № 4868 від 07.08.2017 року, №4867 від 07.08.2017 року зверталось до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.39, 40, 42)

18.06.2018 року Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради направило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення №01-21/792 про те, що управлінням підготовлений договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 . (а.с.44)

10.07.2018 року за №01-21/921 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено лист про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки з додатком договору оренди в двох екземплярах. (а.с.45)

28.03.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір дарування об`єкту нерухомості, зареєстрованого в реєстрі №1657, відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла в дар 1/2 частину об`єкту нерухомості (гараж-склад, цех та господарсько-побутовий копрус), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 989,6 кв.м., розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :01:022:0229), площею 0,3834 га. (а.с.37-38)

Право власності на об`єкт нерухомості ОСОБА_5 зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. (а.с.38)

Отже, з 28.03.2018 року співласниками нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 частині є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №329964756. (а.с.57)

Рішенням Чернігівської міської №45/VII-9 від 26.09.2019 року внесено зміни до рішення Чернігівської міської ради від 29.08.2019 року №44/VII-22 ««Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою, надання, вилучення і передачу земельних ділянок юридичним та фізичним особам», пункт 11 викладено в наступній редакції: « ОСОБА_3 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2) затвердити проект відведення зі зміною цільового призначенням та передати земельну ділянку (кадастровий номер :01:022:0229) в оренду, строком до 29 серпня 2024 року, площею 0,3834 га., по АДРЕСА_1 , замість: «для комерційне використання» на «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості». Встановити розмір орендної плати на рівні 6 відсотків нормативної грошової оцінки». (а.с.58)

Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради неодноразово запрошувало відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 для укладення договору оренди земельної ділянки, що підтверджується листами №1590/ІН/2-08 від 15.11.2019 року, №1654/ІН/2-08 від 17.12.2019 року, №279/ІН/2-08 від 19.03.2021 року. (а.с.67, 69)

Також, 19.05.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 направлявся лист №749/21/вих. про необхідність повернення коштів за користування земельною ділянкою без правовласнолюючих документів, про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки, разом з проектом договору оренди з додатками. (а.с.61-62, 63-65)

Проте, заходи оформлення земельної ділянки у користування відповідачами не вживались, договір оренди земельної ділянки не укладався, земельна ділянка використовувалась без правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01.01.2017 року по 27.03.2018 рік, з 28.03.2018 року і по теперішній час використовується ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до листів ГУ ДПС у Чернігівській області від 20.06.2019, 14.02.2023 року, згідно з інформаційними базами даних ДПС України та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо права власності чи оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , або перебування у власності громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 податкова декларація з плати за землю фізичних осіб за 2019-2022 роки, не подавалась, податкові зобов`язання з плати за землю не нараховувалися та не сплачувалися. (а.с.46 +на звороті, 56+на звороті, 73)

Отже, предметом цивільних правідносин у даній справі є стягнення з власників об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій він розміщений.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4, ч.9, ч.10 ст. 791 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Аналіз наведених положень Кодексу дає підстави для висновку, що земельна ділянка стає об`єктом цивільних прав з моменту її формування; процес формування земельної ділянки складається з декілької етапів: визначення площі та меж земельної ділянки; внесення відповідної інформації до державного земельного кадастру. Підтвердженням факту формування є присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером :01:022:0229, площею 0,3834 є сформована, та має кадастровий номер тому є обєктом цивільних правовідносин.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному ст.1212 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладений у пункті 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19 і пункті 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Сторонами не оспорюється, що відповідачі: ОСОБА_1 з 05.06.2014 року по 28.03.2018 рік, ОСОБА_2 з 05.06.2014 року і по теперішній час, ОСОБА_3 з 28.03.2018 року і по теперішній час, є чи/або були співласниками нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:022:0229, площею 0,3834 га, як і не оспорюється факт користування спірною земельною ділянкою.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто до моменту оформлення власником об`єкта нерухомості права оренди земельної ділянки на якій розташований цей об`єкт відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм змістом є кондиційними.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договорами оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру; індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідачі, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшують вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачами за рахунок позивача.

Згідно з ч.2 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до ст.206 ЗК УКраїни використання землі в Україні є платним.

Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Місцеві ради, відповідно до закону, від імені та в інтересах територіальної громади міста повинні здійснювати контроль за надходженням коштів від використання землі у межах міста та не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування.

Користування земельною ділянкою підлягає оформленню у відповідних органах виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин, при цьому використання земельних ділянок без оформлення відповідного права є порушенням земельного законодавства.

Стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови: по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Виходячи з положень ст. ст. 319, 626 ЦК України суд доходить висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яке передбачене положеннями ст.33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди, дана позиція висловна у висновках постанов Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18).

Судом встановлено, що в силу ч.4 ст.173 ЗК України (яка діяла на момент виникнення даних правовідносин) земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі, перебуває в комунальній власності Чернігівської міської ради.

Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд погоджується з доводами представника позивача про фактичне користування відповідачами без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, та регулювання відповідних правовідносин саме приписами ст.1212 ЦК України.

Таким чином, відповідачі ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 по 27.03.2018, ОСОБА_2 в період з 01.01.2017 по 31.12.2022, та ОСОБА_3 в період з 28.03.2018 по 31.12.2022 використовували земельну ділянку з кадастровим номером :01:022:0229, яка є комунальною власністю Чернігівської міської ради, без відповідного рішення позивача та договору оренди, а відтак суд вважає, що між сторонами по справі виникли правовідносини з приводу повернення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати. Суд звертає увагу, що для кондикційних зобов`язань доведення вини будь-кого із сторін з приводу не укладання договору оренди землі не має правового значення, а важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

З огляду на вище викладене, суд відхиляє доводи представника відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вжито всі необхідні дії та заходи щодо отримання земельної ділянки в оренду, оскільки звернення останніх лише з заявами про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, не свідчить про дотримання повної встановленої процедури (укладення договору оренди), жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ними всіх необхідних дій для його продовження суду не надано, як і не надено доказів на підтвердження пропозиції позивача укладення договору оренди на невигідних умовах по відношенню до відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом «д» ч.1 ст.156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Враховуючи той факт, що відповідачі як власники об`єкту нерухомого майна, користувались земельною ділянкою, зокрема ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 по 27.03.2018, ОСОБА_2 в період з 01.01.2017 по 31.12.2022, ОСОБА_3 в період з 28.03.2018 по 31.12.2022, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, не сплачуючи коштів за її використання, суд вважає, що останні були фактичними користувачами спірної земельної ділянки, які без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберегли у себе кошти, які мали сплатити за користування нею, тому зобов`язані повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Відповідно до інформації отриманої Управлінням земельних ресурсів Чернігівської міської ради від ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , станом -01.01.2018 р. становить 538,25 грн/м2. (а.с.47-48)

Крім того, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:022:0229 визначена витягами з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, рішеннями Чернігівської міської рали від 26.01.2017 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Чернгова за станом на 01.01.2016», яке набрало чинності з 01.01.2018 року, від 30.01.2015 року «Про місцеві податки» (а.с.76), із внесеними змінами (Рішеннями №19VII-16, № №36VII-30, 29.11.2018 року) (а.с.83-87), положенням про плату за землю (а.с.77-82), листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) від 12.01.2023 року «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік» (а.с.88-89).

Суд відхиляє доводи представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо не обґрунтованості застосуваня нормативно-грошової оцінки використаної при здійсненні розрахунку розміру безпідставно збережених коштів орендної плати за користуваня оспорюваної земельної ділянки з наступних підстав.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Абзацом 1 пункту 289.1 ст.289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.20 і ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату.

Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положення Податкового кодексу України і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Суд частково погоджується з наявним у справі розрахунком заявлених позовних вимог за користування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 земельною ділянкою без укладення із Чернігівською міською радою відповідного договору оренди земельної ділянки, які тим самим позбавили територіальну громаду міста можливості отримати дохід у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою, з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 р. на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався до 30.06.2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 р. № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, п.12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 р. у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 р. № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Окрім того, п.19 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, що діє з 17.03.2022 р., встановлено, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Оскільки карантин, встановлений для запобігання поширенню в України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також воєнний стан продовжують діяти в Україні до цього часу, починаючи з 02.04.2020 р. відбувається продовження перебігу загального трирічного строку позовної давності.

Отже, при здійсненні розрахунку, щодо стягнення безпідстано збережених коштів, суд не враховує позовну давність за період з 01.01.2017 року по 08.05.2017 рік, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом лише 08.05.2023 року.

Крім того, позивачем не враховані і положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших актів України щодо дії норм на період воєнного стану» №2120 від 15.03.2022 року відповідно до п. 69.14 якого тимчасово, на період з 01.03.2022 року по 31 грудня, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки, (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки, (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Тому, при здійсненні розрахунку, щодо стягнення безпідстано збережених коштів, які за своєю правовою природою є орендною платою за фактичне користуваня без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, суд не враховує, період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 рік.

Враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку, що з відповідчів підлягають стягненню безпідставно збережені кошти за наступні періоди:

ОСОБА_1 за період з 08.05.2017 по 27.03.2018, що становить 32 926,65 грн.= 25 516,26 грн. (2017 рік) + 7410,39 грн. (01.01.2018-27.03.2018);

ОСОБА_2 за період 08.05.2017 по 28.02.2022, що становить 155 089,74 грн. = 25 516,26 грн. (2017) +7410,39 грн. (01.01.2018-27.03.2018) +23 563,35 грн. (28.03.2018-31.12.2018) + 30 973,74 (2019 рік) + 30 973,74 (2020 рік) + 30 973,74 (2021 рік) + 5 678,52 грн. (2022 рік);

ОСОБА_3 за період 28.03.2018 по 28.02.2022, що становить 122 163,09 грн. = 23 563,35 грн. (28.03.2018-31.12.2018) + 30 973,74 грн. (2019) + 30 973,74 грн. (2020) + 30 973,74 (2021 рік) + 5 678,52 грн. (2022 рік).

За змістом положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, відповідачі будучи фактичними користувачами спірної земельної ділянки, які без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберегли у себе кошти, які мали сплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами і не спростовані відповідачами у належний та допустимий спосіб.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених належними доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 - 32 926,65 грн, з ОСОБА_2 - 155 089,74 грн., з ОСОБА_3 122 163,09 грн., безпідставно збережених коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати у сумі 5 925,49 грн. (а.с.7,8), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивач просить стягнути з відповідчів витрати по сплаті судового збору в солідарному порядку.

Проте, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 223, 247, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Чернігівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівської міської ради 32 926 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять шість) гривень 65 копійок у рахунок безпідставно збережених коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернігівської міської ради 155 089 (сто п`ятдесят п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 74 копійки у рахунок безпідставно збережених коштів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Чернігівської міської ради 122 163 (сто двадцять дві тисячі сто шістдесят три) гривні 09 копійки у рахунок безпідставно збережених коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Чернігівської міської ради (одержувач: виконавчий комітет міської ради, , р/р UA0023318, банк Казначейство України (ел.адм.подат.) сплачений судовий збір у розмірі по 1 384 (одну тисячу триста вісімдесят чотири) гривні 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернігівської міської ради одержувач: виконавчий комітет міської ради, , р/р UA0023318, банк Казначейство України (ел.адм.подат.) сплачений судовий збір у розмірі по 1 550 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Чернігівської міської ради одержувач: виконавчий комітет міської ради, , р/р UA0023318, банк Казначейство України (ел.адм.подат.) сплачений судовий збір у розмірі по 1 602 (одну тисячу шістсот дві) гривні 68 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Чернігівська міська рада (місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, вул.Магістрацька, 7, ) (реквізити: код платежу 24062200, р/р UA0025739, отримувач ГУК у Чернігів.обл./тг м.Чернігів, , банк Казначейство України (ел.адм.подат.) для відшкодування безпідставно збережених коштів; одержувач: виконавчий комітет міської ради, , р/р UA0023318, банк Казначейство України (ел.адм.подат.) для відшкодування судового збору).

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення суду виготовлений 12.05.2024 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач