ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/4/22

Апеляційне провадження № 22ск/4823/18/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

секретар: Шкарупа Ю.В.,

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала заяву про скасування рішення третейського суду: ОСОБА_1

Розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 лютого 2012 року у справі №321-5/84/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись із вказаним рішенням третейського суду, ОСОБА_1 28 грудня 2021 року засобами поштового зв`язку подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції заяву про його скасування.

Одночасно ОСОБА_1 подала заяву про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, посилаючись на те, що про існування оскаржуваного рішення їй стало відомо 30 вересня 2021 року після отримання від приватного виконавця Чучкова М.О. постанови про відкриття виконавчого провадження № 66688918 з виконання виконавчого листа № 751/8545/13-ц, виданого 13 вересня 2013 року Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі рішення третейського суду про стягнення в солідарному порядку зазначеної заборгованості на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 січня 2022 року відкрито та одночасно зупинено провадження у даній справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_4 за вхідним № 18/206 від 14 січня 2019 року.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 2-р(II)/2022 у справі № 3-9/2019(206/19) за конституційною скаргою ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України у тому, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 14 травня 2024 року поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи № 751/8545/13, матеріали третейської справи № 321-5/84/12, суд дійшов наступних висновків.

03 лютого 2012 року суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» Бендик О.В. (одноособово) постановлено ухвалу про початок розгляду третейської справи № 321-5/84/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490059520 від 18 березня 2008 року, яку направлено відповідачам рекомендованим відправленням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1,2 третейської справи № 321-5/84/12).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 лютого 2012 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490059520 від 18 березня 2008 року в загальній сумі 240723,66 грн, в тому числі: 225976,01 грн заборгованість за кредитом; 9332,17 грн - заборгованість за відсотками; 5415,48 грн - заборгованість по пені, та витрати по сплату третейського збору у сумі 400 грн (а.с 66-68 третейської справи № 321-5/84/12).

Вказане рішення було направлено відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 рекомендованим відправленням за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 69 третейської справи № 321-5/84/12).

На запит суду Постійно діючий третейський суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» надав належним чином завірені докази направлення та отримання сторонами процесуальних документів по справі 321-5/84/12, з яких вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , отримали: 10.02.2012 року - ухвалу від 03.02.2012 року; 29.02.2012 року рішення від 21.02.2012 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення (а.с.39-41).

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Згідно з ч. 1 ст. 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (ч. 3 ст. 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 1 ч. 5, ч. 7 ст. 454 ЦПК України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (ч. 5 ст. 454 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого ч. 5 або 6 цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

У поданій заяві ОСОБА_1 зазначила, що про місце та час розгляду справи третейським судом належним чином повідомлена не була, про наявність оскаржуваного рішення третейського суду дізналася лише 30 вересня 2021 року з виконавчого провадження № 66688918 про стягнення заборгованості на підставі рішення третейського суду, у зв`язку з чим вважає, що наявні підстави для поновлення строку оскарження, встановленого приписами ч. 5 ст. 454 ЦПК України.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами, оскільки вони спростовуються матеріалами третейської справи.

Судова кореспонденція направлялась та отримувалась ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за їх місцем реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. 43-47 третейської справи № 321-5/84/12).

В подальшому ОСОБА_1 у жовтні 2021 році при зверненні до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню вказувала своє місце проживання ту ж саму адресу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що рішення третейського суду оспорюється заявницею через 10 років після його ухвалення на стадії виконання з метою повторного слухання справи, а наявні у третейській справі докази свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування оспорюваного рішення ще у 2012 році. Тобто, обставини справи свідчать про те, що заяву про скасування рішення третейського суду подано особою після закінчення строків, встановлених ч. 5, 6 ст. 454 ЦПК України, що з об`єктивних причин не було відомо суду при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі.

Чинним процесуальним законодавством передбачена можливість повернення заяви про скасування рішення третейського суду, яка подана після закінчення строків, встановлених ч. 5 і 6 ст. 454 ЦПК України, лише до відкриття провадження у справі за такою заявою. Разом з тим, відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Ураховуючи наведене, заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 лютого 2012 року належить залишити без розгляду у зв`язку з пропуском визначеного законом процесуального строку на її подання.

Керуючись статтями: 126, 127, 260, 261, 454ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 лютого 2012 року відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21 лютого 2012 року у справі №321-5/84/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий-суддя: О.І.Онищенко