Справа № 459/499/23
Провадження № 2/459/79/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Козак І. Я.

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2 . М

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відібрання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

16.02.2023 представник позивача звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2023 року й до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказала, що позивачка є бабусею малолітнього ОСОБА_5 . Мати дитини ОСОБА_6 померла. Позивачка зверталась із позовом по відповідача про позбавлення батьківських прав, однак рішенням суду їй було відмовлено. Відповідач не бере участі у вихованні дітей, добровільно сплачувати аліменти на дітей відмовляється. Тому просить позов задовольнити.

Ухвалою від 28.02.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

16.03.2023 відповідач подав зустрічну позовну заяву про відібрання дитини. В обґрунтування позову вказав, що він є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю дитини є ОСОБА_6 , з якою вони у шлюбі не перебували. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка є бабусею його сина. В листопад 2021 року вона звернулась до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав. В даному позові їй було відмовлено. Він не ініціював відібрання дитини, так як 02.03.2022 був призваний на військову службу до ЗСУ в порядку мобілізації. 07.03.2023 його звільнено з військової служби 11.10.2023 він уклав шлюб із ОСОБА_7 .. З позивачкою у них склались неприязні відносини. Остання перешкоджає йому бачитись із сином. Від утримання сина він не ухиляється. Попередньо син проживав із матір`ю та бабусею за спільною згодою. На даний час вважає за доцільне, щоб син проживав із ним та перебував на його утриманні.

Ухвалою від 20.03.2023 було вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

05.04.2023 представник позивача подала суду відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою від 02.06.2023 було прийнято зустрічну позовну заяву. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою від 20.10.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.11.2023.

27.11.2023 в судовому засіданні позивачка та її представник первинний позов підтримали. Вимоги за зустрічним позовом не визнали.

Позивачка додатково пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_5 . Відповідач є батьком дитини. Дитина від народження постійно проживає із нею та перебуває на її повному утриманні. Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона до смерті також жила із нею. Сина він рідко навідує. Гроші давав лише 2 рази за весь час. Дитина не хоче спілкуватись із батьком. Представник позивача підтримала первинний позов.

Відповідач та його представник первинний позов не визнали. Просили відмовити у його задоволенні. Підтримали вимоги за зустрічним позовом.

Відповідач додатково пояснив, що він є батьком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Із його матір`ю ОСОБА_6 вони не були офіційно одружені, спільно проживали до 2016 року у позивачки. В подальшому з 2019 року вони проживали на орендованій квартирі. ОСОБА_6 їздила на заробітки в Польщу, в цей час дитина була з її матір`ю позивачкою по справі. З колишньою дружиною спілкувались і не було конфліктів з приводу утримання сина та побачень із ним. Вона вживала алкоголь і наркотики. Після смерті матері дитини він намагався забрати сина до себе, однак позивачка не дала, намагалась позбавити його батьківських прав. На даний час він одружився, має іншу сім`ю. Дає синові гроші і подарунки, деколи проводить час разом із ним. Позивачка чинить перешкоди у їх спілкуванні із сином, не брала подарунки для дитини. Він часто спілкувався із сином у школі під час занять. Надає кошти на утримання сина у добровільному порядку. Він перебував на військовій службі, часто передавав синові гроші через другу дружину і куму. Також давав йому гроші сам готівкою. Останній раз у вересні 2023 року дав йому 3000 грн.. Пізніше не мав можливості бачитись із сином та передати кошти, бо в нього опухли ноги і він не міг ходити.

27.11.2023 допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 суду пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у школі № НОМЕР_1 в місті Червонограді у 4-Б класі, живе з бабусею по АДРЕСА_1 . З татом не спілкується, не має бажання, бо він кричить, може матюкатись. Останній раз бачились 2-3 листопада, він приходив до школи, дав йому гроші, сфотографувався і пояснив, що не міг раніше прийти. Вказав, що його повністю всім забезпечує бабуся, він бажає проживати із нею. З батьком проживати не хоче, він його боїться. Другою бабусею він не спілкується, інколи зустрічав на вулиці.

Представник заінтересованої особи відділу справах дітей виконавчого комітету Червоноградської міської ради ОСОБА_9 пояснила, що в ході з`ясування обставин життя дитини встановлено, що хлопчик бажає проживати із бабусею, позивачкою по справі.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є сусідкою позивачки. Відповідача бачила кілька разів. Він склав враження агресивної людини. Вже багато років його не бачила в будинку, не бачила, що він приходив і бачився з дитиною чи давав йому кошти. Позивачка живе сама із внуком. Дитину часто бачу в будинку, спілкуємось із ним часто, знаю що він не бажає проживати із батьком, що боїться його і вважає агресивним.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що знайома із позивачкою, є її сусідкою. З відповідачем не знайома. Вона не раз спілкувалась із хлопчиком, він сам розповідав, що боїться батька. Дитина все життя проживає із бабусею в її квартирі, спочатку разом із мамою, до її смерті. Позивакча працює на панчішній фабриці в першу зміну, щоб мати змогу утримувати та виховувати онука. Батька ніколи з дитиною не бачила. Їй не відомо, чи батько давав дитині кошти на її утримання.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є дружиною відповідача. У шлюбі перебувають рік, разом проживають приблизно 4 роки. Чоловік розповідав їй про свого сина. Зі слів чоловіка їй відомо, що бабуся не дає спілкуватись із дитиною, не приймає подарунки та гроші, не дозволяє налагодити контакт. Дитина відмовляється спілкуватись із ними. Чоловік під час перебування на службі передавав їй кошти, що вона передала синові. Вона намагалась передати 10000 грн., однак бабуся відмовилась. Другий раз ОСОБА_13 також сам намагався передати гроші синові, але позивачка не взяла. На день святого Миколая вона із матір`ю чоловіка приходили до ОСОБА_8 , щоб передати йому подарунки, але не змогли це зробити, і залишили їх на дверях квартири, бо ніхто не відчинив. Орган опіки та піклування надавав час для примирення батька із дитиною, але бабуся не давала їм можливості спілкуватись.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є матір`ю відповідача. Вказала, що коли дитині було 3 роки її син з невісткою проживали всі разом і неї в квартирі по АДРЕСА_2 приблизно пів року. Однак позивачка була проти, щоб її дочка жила з її сином. Її син бажає спілкуватись із своєю дитиною. Вони часто цікавляться хлопчиком, приходили в школу, щоб дізнатись про його успіхи у навчанні. Позивачка перешкоджає їм бачитись та спілкуватись із онуком. Вона особисто приходила до ОСОБА_8 в школу. Вчителька сказала, що дитина не має зошитів з певних предметів, то вона пішла купила все що потрібно. Вона підходила до ОСОБА_8 , спілкувалась із ним. Дитина повідомила, що позивачка заборонила йому спілкуватись із ними. На День Святого Миколая вона приходила до позивачки передати дитині подарунок від батька, однак остання не пустила її в квартиру, тому вона залишила подарунок на дверній ручці. Син неодноразово передавав кошти дитині, але позивачка не брала ні від нього, ні від неї. На 1 вересня в школа до ОСОБА_8 вона не мала можливості приходити. Останній раз вона бачила онука у 2022 році. Пізніше у 2023 році вона неодноразово приходила в школу, але ОСОБА_8 не було. Вона бажає спілкуватись із онуком.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши докази по справі, суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є онуком позивачки та сином відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про його народження та копією свідоцтва про народження його матері ОСОБА_6 (а.с.11,15).

Мати дитини ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13-14).

З копії характеристики ОСОБА_16 від 27.03.2023 встановлено, що він навчається у 3-Б класі Гімназії №10 з 01.09.2020. ОСОБА_17 постійно контролює і допомагає онукові виконувати завдання і займається ним у вільний від роботи час. Мати турбувалась про сина у першому класі, а потім вся відповідальність лягла на бабусю (а.с.57).

Як встановлено судом, дитина проживає з позивачкою (а.с.59) та перебуває на її утриманні.

Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивачка ОСОБА_1 , дані факти підтверджуються характеристиками на дитину.

Дитина в суді висловила свою думку, що позивачка є невід`ємним членом родини з малих літ, що бажає проживати з позивачкою. Не бажає проживати із батьком.

Щодо заявленого зустрічного позову про відібрання дитини, судом встановлено наступне.

Дитина проживає і зареєстрована разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих суду доказів встановлено, що дитина соціально адаптована за цим місцем мешкання, де створені всі необхідні умови проживання, розвитку і відпочинку, та бажає проживати з бабою та дуже боїться батька. Проживання дитини з позивачкою відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що матеріально утримував сина, цікавився його навчанням, брав участі у вихованні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 був засуджений вироком суду за ст.122 КК України «Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження», та ст.296 КК України «Хуліганство». На даний час у провадженні суду відносно нього перебуває кримінальне провадження за ст.187 КК України «Грабіж» та ст.189 КК України «Вимагання» .

Згідно із у витягом із Наказу про звільнення від проходження військової служби, а саме: ОСОБА_4 звільнений від проходження військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов?язок і військову службу», де вказано, що «4. Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: 2) під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років; ».

Відповідно до ст. 81 ЦІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, a достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1-3 ст. 89 ЦІК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім того, стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року покладає на держави-учасниці обов?язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає пі у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. стаття 170. СК України. Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав 1. Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім?ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. 2. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров?я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов?язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. 3 таким позовом до суду має право звернутися прокурор. 3. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. 4. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. 5. Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає. Дитина є суб?єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються ії життя. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини Хант проти України від 07 рудня 2006 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і ,дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Стаття 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини .

Відповідно до ч.1.ч.2. ст.171 СКУ дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї . 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в будь якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо, або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думками якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Тільки так будуть забезпечені якнайкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання інших осіб, які вони не можуть вирішувати в позасудовий спосіб.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними Договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява No 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження ї зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення ї розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є дисфункціональним (параграф 76). Інтерес дитини складається з двох аспектів. 3 одного боку цей інтерес вимагає, що зв?язки дитини з її сім?єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім?я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв?язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім?ю. 3 іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров?ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, N° 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин "спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.

Необхідно зазначити, що відповідач не був позбавлений батьківських прав, що підтверджується копією рішення суду від 04.05.2023 (а.с.40). Останній виявив бажання бачитись та спілкуватись із сином.

Однак, судом не встановлено, що після рішення суду останній ухиляється прямо від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, але встановлено, що останній належним чином їх не виконує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надавав йому доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляв інтересу до його внутрішнього світу та не вживав достатньо заходів налагодити спілкування із сином. Враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає, що позовна вимога про відібрання дитини є безпідставна.

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись вимогами ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів, - задовільнити.

Стягувати з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2023 року й до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок .

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відібрання дитини - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.04.2024.

Суддя: М. Д. Новосад