Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7775/23
Провадження № 2/711/436/24
РІШЕННЯ
10 січня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Мелещенкової А.С.,
представника позивача за довіреністю Сердюкова О.Р., представника відповідача адвоката Чорноіваненка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
25.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «ГРУПА ВЕНЕТО» на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 40 600,69 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 08.09.2020 по 09.08.2023 вона - ОСОБА_1 , знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ГРУПА ВЕНЕТО». 09.08.2023 була звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України. Однак, в день звільнення відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно виписки з банку, заробітня плата за два останні календарні місяці її роботи склала 29 149,21 грн. За таких обставин, середньоденна заробітня плата складає 1 041,04 грн. Враховуючи, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, з моменту звільнення до моменту фактичного розрахунку 03.10.2023 пройшло 39 робочих днів, вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент фактичного розрахунку складає 40 600,69 грн.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду від 01.11.2023 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Сердюков О.Р. частково підтримав позовні вимоги, погодився з визначеним відповідачем у відзиві розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Представник відповідача адвокат Чорноіваненко Д.О. не заперечував щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 15 774,94 грн.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
За положеннями статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 з 09.09.2020 працювала у ТОВ «ГРУПА ВЕНЕТО» на посаді швачки та 09.08.2023 була звільнена із займаної нею посади на підставі статті 38 КЗпП України, за власним бажанням. Даний факт підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 та копією наказу № 215-ос від 09.08.2023.
Відповідно до повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні № 153 від 09.08.2023, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 нараховано та підлягало виплаті 17 196,54 грн.
Однак, виплату всіх сум, що належали позивачці при звільненні, відповідачем було здійснено 03.10.2023, а не в день звільнення з займаної посади 09.08.2023, що підтверджується інформацією з банківської виписки та не заперечується відповідачем.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Враховуючи, що відповідачем ТОВ «ГРУПА ВЕНЕТО», повний розрахунок з позивачкою здійснено лише 03.10.2023, то вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку є законною та підлягає до задоволення.
Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з наступного.
Так, статтею 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що середній заробіток працівника визначається за правилами, Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.
Абзацом 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана дана виплата.
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно з розрахунком відповідача, з яким погодився представник позивача, середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останні два місяці роботи, що передували звільненню, склав 415,13 грн.
З моменту звільнення по день фактичного розрахунку з позивачкою, тобто з 09.08.2023 по 03.10.2023, минуло 38 робочих днів.
Таким чином, розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, становить 15 774,94 грн. (415,13 х 38).
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 15 774,94 грн., що складає 38,85% від загальної ціни позову (40 600,69 грн.), то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 417,14 грн.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 3, 4, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про застосування судами законодавства про оплату праці», ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВЕНЕТО» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Г. В. Булгакова