Житомирський апеляційний суд
Справа №278/5400/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №278/5400/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Каравай Евеліна Сергіївна

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 438 132,15 грн. матеріальної шкоди, судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи автомобіля MAN TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 6000,00 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 30 січня 2023 року о 06 годині 50 хвилин на 144 км. Автодороги «Київ-Чоп» поблизу с. Кам`янка Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Honda Accord, реєстраційний номер НОМЕР_2 в порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху не впорався з керуванням, внаслідок чого керований ним автомобіль виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення із передньою частиною вантажного автомобіля MAN TGX 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначає, що відповідно до постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року у справі №278/1348/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП

У зв`язку з тим, що відповідач є учасником бойових дій на підставі ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за пошкоджений автомобіль MAN TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту, виплатило їй страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн.

Не погодившись із сумою виплаченого страхового відшкодування, вона звернулася до судового експерта про проведення експертного автотоварознавчого дослідження на предмет встановлення матеріального збитку, завданого їй як власнику транспортного засобу MAN TGX 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 21 травня 2023 року №30 вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля MAN TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП 30.01.2023 року на момент дослідження становить 561 632,15 грн. Зазначає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 401 632,15 грн. Окрім того, за транспортування (евакуацію) транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання, вона витратила 36 500,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що ОСОБА_2 для повного відшкодування завданої їй шкоди зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 438 132,15 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 438 132,15 грн. та судові витрати у розмірі 10 381,32 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справа, рішення у який оскаржується, не є малозначною в силу вимог п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, оскільки ціна позову 438 132,15 грн., що значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказував, що він не зміг скористатися своїми правами, як сторони у справі, подати відзив на позовну заяву, висловити свою думку щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки не був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, позовну заяву, копію ухвали про відкриття провадження від 03 листопада 2023 року та рішення суду не отримував. Про існування спору дізнався тільки після того, як було накладено арешт на його карткові рахунки. Зазначає, що тривалий період знаходився на медичному огляді військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби 03.11.2023 року, 31.10.2023 року, 23.10.2023 року та знаходився на стаціонарному лікуванні з 02.10.2023 по 20.10.2023.

Враховуючи викладене, просить рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким направити справу для розгляду до іншого складу суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Позивач скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року- без змін. Просила розглядати справу без її участі.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Каравай Е.С. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити за підсудністю до належного суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 є власницею автомобіля MAN TGX 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 21.10.2020 року (а.с.11).

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.13).

05 червня 2023 року МТСБУ, у зв`язку з тим, що відповідач є учасником бойових дій на підставі ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплатило позивачу 160 000,00 грн. страхового відшкодування, що підтверджується випискою по надходженням по картці (а.с.15).

Відповідно до рахунку на оплату №ГД02-01 від 01.02.2023 року ТОВ «Голд Дрім» та квитанції до платіжної інструкції 0.0..1 АТ КБ «Приватбанк», 01 лютого 2023 року позивач сплатила за послуги автокрана та транспортування пошкодженого автомобіля кошти на загальну суму 36 500,00 грн. (а.с.16,17).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ №30 від 21 травня 2023 року, вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля MAN TGX 26.440 реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження у ДТП 30.01.2023 року, на момент дослідження становить 561 632,15 грн. (а.с.24-66).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач винний у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої майно позивача зазнало пошкоджень. Обсяг спричиненого збитку такою подією встановлено висновком експерта і становить 561 632,15 грн. Розмір виплаченого страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 160 000,00 грн. було недостатньо для відшкодування спричиненої шкоди, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 401 632,15 грн., що становить різницю між розміром матеріальної шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування. Позивач, крім цього, понесла витрати у розмірі 36 500,00 грн. з евакуації автомобіля з місця пригоди до місця стоянки.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої майно позивача зазнало пошкоджень. При цьому,сума страхового відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., виплаченого позивачу ОСОБА_1 , є недостатньою для покриття розміру майнової шкоди в сумі 561 632,15 грн. заподіяної в результаті пошкодження в ДТП автомобіля. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування відповідачем різниці між фактичним розміром заподіяної майнової шкоди та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 401 632,15 грн., а також понесених витрати у розмірі 36 500,00 грн. з евакуації автомобіля з місця пригоди і до місця стоянки транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа не є малозначною відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, оскільки ціна позову в розмірі 438 132,15 грн. значно перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому не могла бути розглянута за правилами спрощеного провадження колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України (в редакції на час подання позову до суду) для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Предметом спору в даній справі є вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Ціна позову у цій справі станом на момент його подачі не перевищувала двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн. х 250 = 671 000,00 грн.) та становила 438 132,15 грн. Справа є незначної складності, ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Отже, судом першої інстанції не порушено норми діючого законодавства при розгляді вказаної цивільної справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно направлення справи на розгляд до суду першої інстанції (за підсудністю), враховуючи зміст частини першої ст. 374 ЦПК України, яка унормовує повноваження суду апеляційної інстанції.

Так, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

При розгляді цього спору не встановлено порушення судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки позов подано за місцем заподіяння шкоди майну позивача, що відповідає положенням ч. 6 ст. 28 ЦПК України, а тому відсутні підстави передбачені ст. 378 ЦПК України для направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, і законодавець не пов`язує настання таких наслідків із неправильним вирішенням справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частини перша, друга та п`ята статті 12 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

Відповідно до статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилаються учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Частиною 11 ст. 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях ЄСПЛ від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України», від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» зазначено, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала позовну заяву про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03.11.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними матеріалами. При цьому, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подачі відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказано, що позивач має право надати відповідь на відзив протягом 5 днів з моменту отримання відзиву (а.с.73).

Згідно супровідного листа №278/5400/23/17531/2023 від 07.11.2023 судом було направлено позивачу копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копії ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви та усіх приєднаних до неї документів ( а.с.75).

Відомостей про отримання відповідачем вказаних документів у матеріалах справи немає, натомість міститься відстеження про вручення поштових відправлень, з якого не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином.

Таким чином, відповідач не був повідомлений про призначення до розгляду даної справи.

За приписами ч.1, 2 ст. 278 ЦПК України у спрощеному позовному провадженні відзив подається відповідачем протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач- заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в порушення процесуального законодавства передчасно було ухвалено судове рішення, оскільки були відсутні відомості про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження, копії позову та усіх приєднаних до нього документів.

Оскільки наслідки порушення вказаних норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення, незважаючи на те, що спір з правової точки зору судом першої інстанції вирішено правильно, тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 .

Результати вирішення спору відповідно до ст. 141 ЦПК України дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 381,32 грн. Однак враховуючи, що позивач з власної ініціативи замовила експертне дослідження для огляду пошкодженого транспортного засобу для визначення розміру збитків, підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на проведення експертного дослідження від 21 травня 2023 року в розмірі 6 000,00 грн. відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Каравай Евеліна Сергіївна, задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 24 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований, як проживаючий: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована, як проживаюча: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 438 132,15 грн. та судові витрати в розмірі 4381,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий Судді