ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 381/4865/23
Провадження № 2/362/888/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

До Васильківського міськрайонного суду Київської області від Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю надійшла справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, в якій вона просить стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття з проведенням щорічної індексації.

Вказуючи на те, що 11 листопада 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено шлюб, що зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №157.Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Починаючи з квітня 2022 року сторони припинили між собою шлюбні стосунки і почали доживати окремо один від одного. Діти залишились проживати разом з матір`ю.

Враховуючи те, що через несумісність характерів, непорозуміння, відсутність спільних поглядів та інтересів збереження шлюбу було неможливим, у січні 2023 року позивач звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом про розірвання шлюбу.

17 липня 2023 року рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області по справі № 288/347/23, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано.

Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну діти разом з позивачем виїхали за кордон до Сполучених Штатів Америки. Станом на день звернення до суду з позовною заявою, позивач з дітьми проживають у штаті Орегон Сполучених Штатів Америки та перебувають на повному її утриманні, оскільки після розлучення відповідач припинив надавати кошти на утримання їх спільних дітей. Тому на даний час всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню утриманню дітей позивач виконує самостійно, оскільки жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання, сторони між собою не досягли.

Враховуючи зазначене, позивач вирішила формалізувати стосунки з відповідачем утримання їх спільних дітей шляхом отримання судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, що наддасть змогу щомісячно стабільно отримувати грошові кошти у визначеному судом розмірі, які необхідні для забезпечення нормального проживання дітей.

Адже, орієнтовна сума щомісячних витрат на утримання дітей складає приблизно до 1 000 (однієї тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 37 700 гривень (1USD = 37.7UAH).що складається з витрат на щоденні загальні побутові потреби дітей у харчуванні та одязі, оплаті спортивних секцій, шкільного та спортивного знаряддя, додаткових занять з профільних предметів, витрат на медичне обслуговування, лікування, відпочинок, дозвілля, кишенькові витрати дітей тощо. Крім цього щомісячно позивач несе витрати по оренді житла та оплаті комунальних послуг, інтернету та мобільного зв`язку.

В контексті викладеного також зазначають, що в Сполучених Штатах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 навчаються у загальноосвітній школі у сьомому та дев`ятому класах відповідно. Крім цього діти відвідують спортивні секції та беруть додаткові заняття по профільним предметам, витрати по яких також фінансуються позивачем самостійно. Зокрема, ОСОБА_8 грає в хокей, щомісячна вартість якого складає 150 доларів США офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 5 655 гривень (1USD = 37.7UAH), а Маргарита додатково займається з викладачем по математиці (вартість заняття 25 доларів США за годину, що в перерахунку складає 940 грн./год.).

Також, зазначають, що маючи проблеми із зором, Маргарита потребує проходження регулярного медичного обстеження, лікування та заміни денних лінз для корекції зору, що також призводить до значних фінансових витрат, які повністю компенсуються за рахунок позивача оскільки відповідач участі у витратах на дітей не приймає і своїх обов`язків щодо утримання дітей не виконує, при тому, як сам веде повноцінний образ життя і витрачає свій заробіток виключно на себе та свої потреби.

З урахуванням викладеного, враховуючи майновий стан відповідача, відсутність у нього інших утриманців, а також те, що відповідач є особою працездатною, фізично здоровою будь-яких обмежень, щодо можливості працювати та отримувати дохід він не має, позивач, вважає за можливим, просити судвстановити аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 15 (п`ятнадцять тисяч) гривень щомісячно.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей передано до Васильківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю (а.с.35).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2023 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.46).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.01.2024 року прийнято цивільну справу до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження без виклику осіб (а.с.63).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.02.2024 року клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 про витребування доказів, повернути без розгляду(а.с.97-98).

20.02.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Камільовського В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, оскільки В абзаці 2 сторінки 2 позовної заяви представник Позивача зазначила, що після розлучення відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей. По тексту позовної заяви представник Позивача неодноразово зазначає про ухилення Відповідача від участі в утриманні дітей. При цьому, до позовної заяви приєднано дві платіжні інструкції на загальну суму 88 100 гри. зі змісту яких вбачається, що Відповідач (платник) перерахував на рахунок Позивачки (отримувач) зазначену суму. Тобто, представник Позивача фактично суперечить сама собі, зазначаючи з однієї сторони, що Відповідач ухиляється від обов`язку утримання дітей, а з іншої сторони надаючи докази того, що Відповідач перераховував кошти на рахунок Позивачки.Із аналізу позовної заяви можна зробити чіткий висновок. Вона є необгрунтованою, а викладені твердження не підтверджуються належними доказами. Так само не надано доказів іншим твердженням, наведеним у позовній заяві, наприклад: в абзаці 5 на с. 2 позовної заяви зазначено, що Позивачка працює. Чим це підтверджується? в абзаці 6 на сторінці 2 позовної заяви зазначено, що орієнтовна сума щомісячних витрат на утримання дітей складає до 1000 доларів США. При цьому до позовної заяви приєднано лише один документ про витрати Позивачки на дитину, хоча за своєю суттю, такого роду витрати не відносяться до аліментів, а є додатковими витратами; в абзаці 7 на сторінці 2 позовної заяви зазначено, що в ОСОБА_10 та ОСОБА_8 навчаються у загальноосвітній школі у 7 та 9 класах. Жодного доказу цьому надано не було;в 9 абзаці зазначено, що Маргарита додатково займається в викладачами на наводиться вартість таких занять. Чим це підтверджується? наступному абзаці зазначено про проблеми із зором у Маргарита, необхідність проходження регулярних обстежень та лікування. При цьому жодного висновку обстежень, жодного документу про стан здоров`я дітей не надано. На с. 4 позовної заяви представник Позивача зазначає, що Відповідач є працездатним, працевлаштованим, має високий, стабільний та регулярний дохід. Якими доказами підтверджується висновок про значний дохід, отримання дивідендів та їх розмір, представник Позивача звісно ж не зазначає, так само як і не надає таких доказів. Відповідач не заперечує того факту, що він працює на посаді директора ПрАТ «Попільнянське автопідприємство 1 1839». Зі змісту довідки вбачається, що заробітна плата Відповідача на вказаному підприємстві станом на січень 2024 р. складає 7100 грн. На думку Відповідача, заявлений у позовній заяві розмір аліментів 15 000 грн. є непомірно високим, не співвідносить із його доходами, а також є абсолютні необгрунтованим. Виїзд Позивачки із дітьми до США, про що також було зазначено у позовній заяві, було зумовлено початком повномасштабного вторгнення росії в Україну. Станом на сьогоднішній день в регіоні де проживали Позивачка, Відповідач та їх діти, не ведуться бойові дії, тобто відпала обставина, яка зумовила переїзд до іншої країни. Відповідач позбавлений можливості забезпечувати утримання дітей в Сполучених Штатах Америки, враховуючи, що він проживає і працює в Україні, де його доходи абсолютно неспівмірні із витратами на проживання в США. Абсурдним виглядає зазначене на с. 4 позовної заяви твердження, що усі зароблені кошти Відповідача йдуть виключно на його власні потреби та розваги, зокрема на азартні ігри та алкогольні напої, до яких відповідач має схильність та на які витрачає значні кошти. Чим підтверджуються такі, некоректні та безпідставні звинувачення, звісно ж представник Позивача не зазначає, та відповідно доказів не надає.Зі змісту позовної заяви також вбачається, що ті витрати, на які посилається Позивач, наприклад відвідування занять з хокею, не є аліментами, в розумінні ст. 181 СК України, а саме додатковими витратами, в розумінні ст. 185 СК України. Всупереч вищезазначений норм Сімейного кодексу України та судової практики, представник Позивача фактично ототожнила аліменти та додаткові витрати на дітей. При цьому, прохальна частина позовної заяви не містить вимог про стягнення додаткових витрат на дітей. Таким чином, позовна заява представника Позивача є абсолютно необгрунтованою, адже жодними належними доказами не підтверджують обставини, які підлягають з`ясуванню у даній категорії справ, а саме, обсяг витрат Позивачки на дітей та співвідношення цих витрат із заявленою сумою позовних вимог, та навіть, як вже було зазначалося вище, доказів того, що діти проживають разом із Позивачкою, і саме вона несе витрати на їх утримання. Відповідачем з метою отримання правової допомоги було укладено Договір № 142/1801/24 від 18.01.2024 р. із АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «КАМІЛЬОВСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ». Сторонами Договору було погоджено, що гонорар (винагорода) адвоката складає 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. без ПДВ за 1 (одну) годину надані послуг. Попередній опис правової допомоги, яка буде надана при супроводі справи адвокатом:підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 2 години (5000 гри.);підготовка та подання заперечення - 1,5 години (3750 гри.). Таким чином, орієнтовний розмір витрат Відповідача на правничу допомогу складе 8750 (вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи зазначену норму процесуального законодавства, заявляю, що докази витрат, які Відповідач сплатив, або має сплатити у зв`язку із розглядом справ будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення (а.с.100-110).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2024 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 про витребування доказів, відмовлено (а.с. 177-179).

27.03.2024 року до суду від представника ОСОБА_1 адвоката Свірєпової А.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначають, щоу відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що (цитата) «Представник позивача фактично суперечить сама собі, зазначаючи з однієї сторони, що Відповідач ухиляється від обов`язку утримання дітей, аз іншої сторони надаючи докази того, що Відповідач перерахувавкошти на рахунок Позивачки». З вказаним погодитись не можна, оскільки такі висновки представника відповідача не відповідають змісту позовної заяви. У позовній заяві представник позивача зазначає, шо (цитата): «Станом на день звернення до суду з позовною заявою, позивач з дітьми проживають разом у штаті Орегон Сполучених Штатів Америки та перебувають на повному її утриманні, оскільки після розлучення відповідач припинив надавати кошти на утримання їх спільних дітей.Тому на даний час всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню та утриманню дітей позивач виконує самостійно, оскільки жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дітьми та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання, сторони між собою не досягли» (абзаци 2, 3 сторінки2).Одночасно на сторінці 6 (в абзаці 2) позовної заяви представник позивача вказує, що (цитата) «На спроможність відповідача виплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі заявленому в позові вказують також попередні оплати, які відповідач здійснював до розірвання шлюбу. Зокрема до позову додаються платіжні інструкції про перерахування коштів відповідачем на користь позивача у розмірі 68 050 грн. 07.02.2023 року та у розмірі 20 050 грн. - 06.04.2023 року». Отже, із змісту позовної заяви вбачається, що ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дітей має місце після розірвання шлюбу між сторонами. При цьому, подані до позовної заяви докази - платіжні інструкції датовані 07.02.2023 року та 06.04.2023 року зазначеним твердженням представника позивача не суперечать, оскільки грошові кошти були перераховані відповідачем до розірвання шлюбу, яке відбулось за рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17.07.2023 року. Вказане дає підстави стверджувати, що адвокат Камільовський В.В. навмисно перекручує зміст позовної заяви на користь відповідача, водночас доказів в спростування викладених у позові обставин, які він заперечує, не надає. Відтак, враховуючи те, що доказів належного виконання своїх батьківських обов`язків після 17.07.2023 року відповідач не надає, цілком зрозуміло та не потребує додатковому встановленню той факт, що з цього часу діти перебувають на повному утриманні матері - позивача по справі, про що і було зазначено у позовній заяві. З огляду на вказане у позивача не було потереби у наданні доказів на підтвердження придбання дітям продуктів харчування, одягу, взуття тощо. В контексті викладеного слід також вказати, що прохальна частина відзиву на позовну заяву, в якій відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача про стягнення аліментів в повному обсязі свідчить про нехтування відповідачем своїм обов`язком щодо утримання дітей, який відповідно до ст. 180 СК України є рівною мірою обов`язком як матері, гак і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а також є проявом байдужості до потреб дітей в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними та медичними послугами) та погреб у реалізації соціального та духовного розвитку. Виїзд дітей разом із матір`ю до Сполучених Штатів Америки підтверджують також відмітки у паспортах для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копії яких містяться в матеріалах справи. Наразі позивачу та дітям були видані внутрішні паспорти з яких вбачається, що останні проживають у США за однією адресою. Тому, для усунення розбіжностей, які містяться у відзиві на позовну заяву, прошу поновити строк на подання доказів та приєднати вказані документи до матеріалів справи (копії надаються), оскільки подання таких доказів на даній стадії судового процесу зумовлено доводами представника відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву, які підлягаю спростуванню. Крім цього слід вказати, що до виїзду за кордон, проживання дітей в Україні разом з матір`ю було підтверджено витягом № 318 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, який також міститься в матеріалах справи.Таким чином, доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів тому, що діти проживають разом позивачем, не узгоджують з документами, які містяться в матеріалах справи, а відтак є необгрунтованими. У позовній заяві зазначено, що (цитата): «Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, зокрема отримує дохід займаючи посаду директора Приватного акціонерного товариства «Попільнянське автопідприємство 11839». Крім цього, відповідач являється засновником (100% власником корпоративних прав) Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СЕИКО», де отримує прибутки у вигляді дивідендів. Також позивачу відомо, що відповідач регулярно отримує неофіційні прибутки від комерційної діяльності, що може бути доведено в суді витратами відповідача по картковим банківським рахункам, розмір яких в рази перевищує офіційно задекларований дохід. Згідно даних позивача, відповідач має відкриті рахунки в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Акціонерному товаристві «Перший український міжнародний банк». Крім цього, на спроможність відповідача виплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі заявленому в позові вказують також попередні оплати, які відповідач здійснював до розірвання шлюбу. Зокрема до позову додаються платіжні інструкції про перерахування коштів відповідачем на користь позивача у розмірі 68 050 гри. - 07.02.2023 року та у розмірі 20 050 грн. - 06.04.2023 року». Також представником відповідача не спростовані доводи позовної заяви про те, що відповідач являється бенефіціарним власником ТОВ «АГРО-СЕИКО», оскільки заперечень з цього приводу у відзиві на позовну заяву представником відповідача не наведено.Між тим відповідач замовчує і самостійно не надає суду докази отриманого ним прибутку від ведення господарської діяльності ТОВ «АГРО-СЕИКО». що є підставою для встановлення таких фактів за заявленим представником позивача клопотанням про витребування доказів, оскільки сума доходу платників аліментів безпосередньо впливає на розмір аліментних зобов`язань. Доводи позовної заяви про те, що відповідач отримує неофіційні прибутки розмір яких в рази перевищує офіційно задекларований дохід було підтверджено також поданою представником відповідача довідкою з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового' державного соціального страхування за формою ОК-7 від 13.02.2024 року, аналіз даних якої в сукупності з іншими документами, які містяться в матеріалах справи, свідчить про те, що витрати відповідача перевищують розмір його річного доходу. Отже, розмір доходу відповідача, не відповідає задекларованому, який він показав суду, оскільки витрати відповідача лише тільки за двома квитанціями у лютому-квітні 2023 року вже перевищили розмір його доходу за рік, при цьому є очевидним, що відповідач також несе інші поточні витрати, як то: придбання їжі, одягу, витрати на житлово-комунальні послуги, послуги мобільного зв`язку тощо, які при цьому не враховувались.Слід також вказати, що у травні 2023 року відповідач зустрічався з позивачем та дітьми у Сполучених Штатах Америки. Цілком зрозуміло, що вартість такої поїздки та перебування відповідача на протязі майже тижня в Маямі потребує значних фінансових вкладень, що, в свою чергу, також не узгоджується з розміром заробітку відповідача згідно поданої ним до суду довідки. До того ж ставить під сумнів достовірність даних про доходи, які показав відповідач в посольстві Сполучених Штатів Америки в Україні для отримання візи США, про що представником позивача буде подано відповідний адвокатський запит. Також не можна погодитись з посиланнями представника відповідача на те, що витрат на відшкодування занять з хокею не відносяться до аліментів, а є додатковими витратами які підлягають стягненню за ст. 185 СК України, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимога законодавства, а тому просили позову задовольнити (а.с.190-192).

09.04.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Камільовського В.В. надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому зазначають, що Ознайомившись зі змістом відповіді на відзив, Відповідач вважає за необхідне висловити свої заперечення, наступного змісту: Представник Позивача, виходячи із зазначеного у відповіді на відзив, усвідомивши, що позовна заява є необгрунтованою та не підкріпленою жодними доказами, вирішила спробувати перекласти обов`язок доказування із Позивача, інтереси якої вона представляє, на Відповідача. Вочевидь, на думку представника позивача цивільний процес грунтується на тому, що одна сторона, в даній ситуації Позивач, зазначає якусь обставину чи подію, при цьому не надаючи доказів наявності цієї обставини чи події, і якщо інша сторона, в даній ситуації Позивач, доказами таку обставину чи подію не спростує, значить така обставина чи подія має місце, і ним визнається. Як вже зазначалося у відзиві, Позивачем не надано доказів, які дозволяють з`ясувати обставини, що підлягають з`ясування під час розгляду справи про стягнення аліментів. До позовної заяви не приєднано доказів жодної із тих обставин на які посилається представник Позивача, наприклад, що Позивач працює, розмір витрат на дітей, докази того що діти навчаються, докази того, що додатково займаються із репетирами, докази витрат на харчування, лікування тощо.Відсутні навіть докази того, що діти проживають саме із Позивачем!Представник Позивача у відповіді на відзив зазначає, що Відповідачем визнавалася та обставина, що діти виїхали разом із його дружиною до США.Проте, це не звільняє Позивача та її представника від обов`язку надання доказів того, що діти дійсно проживають з нею, що саме вона несе витрати на їх утримання.Дуже цікаво виглядають ті докази, які було надано представником Позивача разом із відповіддю на відзив. Стосовно порушення порядку подання цих доказів, я зазначу пізніше. Згідно наданого перекладу посвідчення особи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, відповідно до посвідчення особи - ОСОБА_12 , 25.04.2011 р. він проживає за адресою: АДРЕСА_2 .Тобто, діти проживають за різними адресами. Виходить, що один із дітей проживає окремо від Позивача? Для чого представником Позивача надано вказані документи, та які обставини вони мають підтвердити? Окремо варто наголосити на тому, що приєднані до відповіді на відзив документи, складені англійською мовою, перекладені, аде жодним чином не легалізовані (відсутній апостиль), що унеможливлює підтвердження автентичності таких документів на предмет ідентифікації органу, що його видав та посадової особи, яка його підписала. При застосуванні Гаазької Конвенції виконується процедура проставлення апостиля на офіційних документах компетентними органами для представлення їх на території держав учасниць Конвенції. Апостиль це спеціальний штамп у формі квадрата, довжина сторін якого дорівнює щонайменше 9 сантиметрам, який засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписувала документ, і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ. В Україні розмір спеціального штампу апостилю встановлено 10x10. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції, апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріплюється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Гаазьку Конвенцію, а відповідно і зразка апостилю, викладено французькою та англійською мовами. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (Conventiondela Hayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.Натомість, представником Позивача надано лише переклади документів. Крім того, частиною 2 ст. 83 ЦПК України чітко встановлено, що Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У той же час, приєднуючи до відповіді на відзив докази, представник Позивача не дотрималася жодної норми ЦПК із вищезазначених. Таким чином, приєднані до відповіді на відзив документи, не можуть бути прийняті судом, з огляду на зміст ч. 8 ст. 83 ЦПК України. Та інформація стосовно Відповідача, яку представник Позивача постійно зазначає у процесуальних документах (зокрема стосовно доходів Відповідача та їх приховування) є виключно припущеннями, а керуючись припущеннями суд не може ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Яким чином має бути обгрунтовано визначено розмір аліментів, якщо матеріали справи не містять жодного доказу навіть тієї обставини, що Позивач несе хоча б якісь витрати на дітей. Більше того, із приєднаних (із порушенням порядку та строків) до відповіді на відзив документів, вбачається, що адреса місця проживання матері та дитини відрізняється. Виходячи зі змісту відповіді на відзив, єдиним джерелом доказування, яке використовує Позивач - це зазначати про те, що Відповідач якусь обставину спростував, а якусь визнав. Враховуючи все зазначене, прошу в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити повністю (а.с.204-210).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2024 рокуу задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_9 про витребування доказів, залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив, заперечення відповідача, відповідь на відзив позивача на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 11 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №157, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с. 7), якій на підставі рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17.07.2023 року, розірвано (а.с.8-10).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 11, 12).

Як зазначено в позовній заяві та підтверджено відповідними штампами у закордонних паспортах ОСОБА_1 разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виїхали за кордон до Сполучених Штатів Америки та станом на день звернення до суду з позовною заявою, позивач з дітьми проживають у штаті Орегон Сполучених Штатів Америки (а.с.56-61, 70-75, 195-200).

Як вбачається із Довідки про заробітну плату ОСОБА_2 працює на посаді директора ПрАТ «Попільнянське автопідприємство 11839» його заробіток склав з серпня 2023 року по січень 2024 року у розмірі 40 600 грн. (а.с.107).

Як вбачається із довідки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 від 13.02.2024 року усього за рік у межах максимальної величини складає у розмірі 80 400 грн. (а.с.108-110).

Звертаючись з позовом про стягнення аліментів, позивачка посилається на те, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має змогу, на утриманні непрацездатних немає та на користь інших осіб аліменти не сплачує.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу (далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки між сторонами виник спір щодо способу виконання батьками обов`язку по утриманню дітей і у даному випадку розмір щомісячного утримання на неповнолітніх дітей має бути визначений рішенням суду, оскільки таке вирішення спору забезпечить саме інтереси дітей, які не можуть бути проігноровані у ситуації спору між батьками.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

У відповідності до положень ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Вказана правова позиція узгоджується в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року № 461/4936/16.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2024 р. 3196 гривень.

Визначаючи розмір аліментів, який має сплачувати відповідач на утримання своїх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, суд враховує наступне:

- заявляючи вимоги про стягнення аліментів у розмірі 15000,00 грн. щомісячно, позивачем не наведено жодного розрахунку таких витрат із вказанням конкретних щомісячних трат на конкретні товари та послуги для дітей та їх вартості із підтвердженням доказів цього;

- стосовно стану здоров`я та матеріального становища дітей, суд зазначає, що сторонами у справі не подавалось будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я дітей та не подавалось доказів на підтвердження матеріального становища дітей, який в т.ч. має характеризуватись розміром заробітку самої позивачки;

- стосовно стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, суд зазначає, що відповідач не посилався та не надавав жодних доказів стосовно свого незадовільного стану здоров`я. При цьому, відповідач знаходиться у працездатному віці і суд виходить із того, що батько, як працездатна та здорова людина, не позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та відповідно надавати матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Враховуючі дані надані представником відповідача про матеріальний стан відповідача.

- стосовно наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, суд виходить з того, що сторони на наявність таких обставин не посилались і їх доказами не підтверджували;

- крім того, судом враховується відсутність будь-яких даних про здійснення стягнень з відповідача за будь-якими іншими рішеннями суду, виконавчими документами, кредитними зобов`язаннями тощо.

Будь-яких інших обставин, передбачених ст. 182 СК України судом не встановлено та сторонами у справі не доводилось і не заперечувалось.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їх добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Врахувавши всі зазначені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, заявлений розмір аліментів слід в даному випадку зменшити та визначити його у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із врахуванням на двох дітей в сумі 6392,00 грн., адже цей розмір забезпечить загалом існування дітей, а його подвійний розмір, який має бути забезпечений матір`ю дитини, ураховуючи рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, забезпечить достатній загальний розмір утримання для гармонійного розвитку дітей. Крім того, суд враховує, що відповідач не посилався на те, що в нього немає матеріальної змоги сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Визначаючи саме такий розмір аліментів суд виходить із того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, отже відсутні непереборні обмеження, які б не дозволяли відповідачу працювати, а відтак відповідач може та має працювати для отримання доходу і надання утримання своїх дітей. Також суд враховує відсутність у відповідача інших утриманців, та будь-яких інших стягнень з відповідача і відсутність посилань останнього на неможливість сплати аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, та не порушить прав сторін.

Щодо вимог зазначених в позовній заяві, що орієнтовна сума щомісячних витрат на утримання дітей складає приблизно до 1 000 (однієї тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду становить 37 700 гривень (1USD = 37.7UAH),що складається з витрат на щоденні загальні побутові потреби дітей у оплаті спортивних секцій, шкільного та спортивного знаряддя, додаткових занять з профільних предметів, витрат на медичне обслуговування, лікування, відпочинок, дозвіллято це є додаткові витрати на дітей і тому наявність додаткових витрат на дітей не може слугувати обставиною для визначення судом розміру аліментів.

Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дітей.

Таким чином, з положень Сімейного кодексу України вбачається, що у разі понесення позивачем додаткових витрат на розвиток особливих здібностей дітей, відвідування гуртків, лікування дитини, кишенькові витратице є додаткові витрати на дітей, а вимог щодо стягнення додаткових витрат на дітей позивачем в позовній заяві заявлено не було, тому суд їх не вирішує.

Згідно ч.1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Крім того, суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів, а тому додатково у рішенні суду не підлягає зазначенню.

Судом встановлено, що до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка звернулася 24 жовтня 2023 року, у зв`язку з чим суд вважає можливим присудити аліменти з 24 жовтня 2023 року, а саме з дня подачі позову до суду.

Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

На підставі п.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь Держави в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 104, 110, 114, 115, 180, 182, 184, 191 СК України, статтями 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 273, 284, 430 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6392 грн., щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Текст рішення виготовлено 04.06.2024 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко