Житомирський апеляційний суд
Справа №279/574/24 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Житомирі цивільну справу № 279/574/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Недашківської Л.А. у м.Коростені

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною 23 років за умови, що син буде продовжувати навчання, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму щомісячно.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 11.05.2005 року по 14.06.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син досяг повноліття та продовжує навчання в Державному університеті "Житомирська політехніка" факультет педагогічних технологій і освіти впродовж життя, денної форми навчання освітнього ступеня - бакалавр за спеціальністю -"Філологія" на бюджетній основі. Оскільки син проживає з позивачем та перебуває на її утримання, тому потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період навчання в Державному університеті "Житомирська політехніка", починаючи з 25.01.2024 року до закінчення навчання, тобто до 30.06.2027 року, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення в межах місячного платежу.

Стягнуто з ОСОБА_2 1211 гривень 20 копійок судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, просить його змінити, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з 1/4 до 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що навчання сина здійснюється на бюджетній основі, водночас доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов?язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, конкретної вартості проживання в гуртожитку та навчання, тощо), позивач не надала. Крім того, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір частки доходів стягуваних з платника, яка при певних обставинах може фактично бути незначною, проте в грошовому еквіваленті абсолютно достатньою. Тому судом стягнуто завищений розмір аліментів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в заявленому позивачем розмірі.

Відзив у зазначені строки до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який досяг повноліття, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Із довідки Державного університету «Житомирська політехніка» № 016/24 від 18.01.2024 вбачається, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання факультету педагогічних технологій та освіти впродовж життя спеціальності 035 «Філологія» на бюджетній основі. Термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с.7).

З наявних в матеріалах справи довідок про доходи вбачається, що ОСОБА_2 працює в СП «Центр бухгалтерського та податкового обліку служби колії» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді монтер колії 4 розряду та його заробітна плата за винятком аліментів за період за 01 січня по 31 грудня 2023 року склала 165 114,22 грн. (а.с.36).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначила, що їх спільний із відповідачем син потребує матеріальної допомоги батька в розмірі 1/4 усіх видів доходу відповідача, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що оскільки утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання є обов`язком батьків, відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, оскільки працює та має стабільний дохід, жодних доказів про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліментів на утримання повнолітнього сина (даних про наявність у відповідача непрацездатних дружини, батьків, інших дітей) суду не надано, а тому позов про стягнення аліментів на час навчання підлягає задоволенню. Визначаючи аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, суд вказав, що повнолітній син навчається на денній формі навчання, прецевлаштуватися він не має змоги у зв`язку з навчанням, а тому потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як позивач, так і відповідач.

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, суд першої інстанції не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина та врахував, що відповідач офіційно працює та має стабільний дохід.

Встановивши, що син сторін ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання факультету педагогічних технологій та освіти впродовж життя спеціальності 035 «Філологія» на бюджетній основі, термін навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_2 , який є працездатною особою, має можливість надавати сину таку допомогу, інших утриманців не має, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Проте, визначаючи розмір аліментів в 1/4 частці від заробітку (доходу) відповідача суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Так, при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків, а також те, що дитина, яка продовжує навчання, безсумнівно потребує принаймні мінімальних витрат на власне утримання.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, вартості проживання в гуртожитку, тощо), матеріали справи не містять. Натомість навчання за державним замовленням надає право студенту отримувати стипендію, що є певним його грошовим забезпеченням.

Досліджуючи такий критерій як матеріальне становище платника аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу на розмір отримуваного відповідачем заробітку.

Так, із довідки СП «Центр бухгалтерського та податкового обліку служби колії» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що заробіток відповідача за місяць складає в середньому 21 000 грн.

Таким чином, розмір аліментів, присуджених судом першої інстанції, у грошовому виразі буде становити 5250 грн щомісяця.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (в редакції чинній на момент розгляду апеляційної скарги), прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір аліментів перевищує прожитковий мінімум встановлений для працездатних осіб, в той час як доказів необхідності на утримання дитини саме такого розміру коштів суду не надано.

Враховуючи, що син відповідача є повнолітнім, продовжує навчання, потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, а також приймаючи до уваги те, що відповідно до ст. 141 СК України, батько та мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, а відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб дитини і не повинен призводити до обмеження матеріальних прав, інтересів та потреб відповідача, вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вище наведене рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Згідно п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2024 року змінити, зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з навчанням, з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді