ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа Європейська кредитна група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про стягнення заборгованості за договорами та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа Європейська кредитна група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2022 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 14 січня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3174374, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідача.

14 червня 2021 року між TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №5 від 21 вересня 2021 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 21274,07 грн., з яких: - 6288,31 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 14985,76 грн. - сума заборгованості за процентами.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 3174374 у розмірі 21274,07 грн.

Окрім того, 17 лютого 2021 року між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /635715, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

09 грудня 2021 року ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 09122021, за умовами якого ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 09 грудня 2021 року до Договору факторингу №09122021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 15940,00 грн., з яких: - 4000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 11940,00 грн. - заборгованість за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /635715 у розмірі 15940,00 грн.

07 березня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /388678, який підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

08 грудня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 081220212, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 081220212 від 08 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 8000,00 грн., з яких: - 2000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 6000,00 грн. - заборгованість за процентами.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /388678 у розмірі 8000,00 грн.

12 березня 2021 року ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 08459-03/2021, який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

29 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29102021, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказані у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 29102021 від 29 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 6188,00 грн., з яких: - 1700,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 4488,00 грн. - заборгованість за процентами.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № /388678 у розмірі 6188,00 грн.

За умовами договору позики та кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані кредити в строки, передбачені кредитними договорами, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 51402,07 грн. та понесені судові витрати.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом посилаючись на те, що всі кредитні договори є договорами споживчого кредитування, оскільки кошти отримувались на споживчі потреби, розмір кредиту по трьох договорах не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати встановленої на відповідний календарний місяць і під час ознайомлення з умовами та правилами надання коштів у кредит, відповідачу надавалась інформація, яка підтверджувала, що це є споживчим кредитуванням.

Вказує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами встановленої договором від 17 лютого 2021 року, що укладений між ним та ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» не була узгоджена у розмірі 894,25 процентів річних.

Окрім того, на момент укладання кредитного договору з ТОВ «Гоуфінгоу», сторонами договору не був узгоджений розмір річної ставки 912,5 процентів.

Так само, як і не був узгоджений розмір річної ставки 803,001 процентів за договором укладеним з ТОВ «ФК «Інвеструм».

Вказує, що лише договір укладений з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» містить правдиві відомості щодо розміру узгодженої сторонами річної ставки 178,85 процентів.

Визнає, що укладав договори з первісними кредиторами, однак умови наданих позивачем договорів укладених з первісними кредиторами вказують на те, що умови цих договорів були змінені в односторонньому порядку після підписання ним договорів.

Вказує, що укладав всі договори, отримуючи кошти на споживчі цілі і має права, що передбачені Законом України «Про споживче кредитування», а тому просив суд визнати договори недійсними в частині визначення пунктів договорі недійсними щодо річної процентної ставки за договорами.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним пункт 4.2 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) укладеного між ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів та ОСОБА_1 № 3174374 від 14 січня 2021 року в частині надання позики на умовах передбачених Правилами надання грошових коштів (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщеного на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Правила) та в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 178,85 процентів річних, як такі що обмежують права споживача.

Визнано недійсним пункт 1.6 та пункт 1.3 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту укладеного між ТОВ «Кредитна установа Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 № /635715 від 17 лютого 2021 року в частині надання фінансового кредиту на умовах, на які не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» та під 894,25 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,45 відсотків на добу, як такі що обмежують права споживача.

Визнано недійсним пункт 1.6 та пункт 1.3 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 №342711515/388678 від 07 березня 2021 року в частині надання фінансового кредиту на умовах, на які не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» під 912,5 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 процентів на добу, як такі що обмежують права споживача

Визнано недійсним пункт 1.7 Договору про надання фінансового кредиту укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 № 08459-03/2021 від 12 березня 2021 року в частині надання фінансового кредиту на умовах, на які не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» під 803,001 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,2 проценти на добу, як такі що обмежують права споживача.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа Європейська кредитна група» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 214,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки умова кредитного договору, якою передбачено, що клієнт підтверджує, що він усвідомлює, що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» є несправедливою та не правдивою, оскільки вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Відмовляючи у задоволенні первісних позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами право вимоги до відповідача, розрахунок та умови кредитування, що є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу і в якій сумі, на який строк, правильність нарахування процентів, а також зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору й неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору позики № 3174374 від 14 січня 2021 року та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору позики № 3174374 від 14 січня 2021 року, оскільки договір був укладений та підписаний сторонами у відповідності до умов чинного законодавства. Вказує, що всі умови договору позики були відомі позивачу, з якими останній був належним чином ознайомлений та погодився з ними, підписавши договір з використанням електронного одноразового ідентифікатора, який був надісланий засобами зв`язку, на зазначений заявником в інформаційно- телекомунікаційній системі номер телефону.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору позики № 3174374 від 14 січня 2021 року, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просив залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскарженій частині скасуванню, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 14 січня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3174374, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідача.

До договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3174374 від 14 січня 2021 року укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 надані правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Згідно пункту 5.14.5. правил, позичальник отримав для ознайомлення паспорт позики, викладений за формою встановленою Законом України «Про споживче кредитування».

ОСОБА_1 ознайомлювався з інформацією, яка підтверджувала, що він укладає споживчий кредит на який розповсюджується сфера дії Закону України «Про споживче кредитування», в якому була зафіксована річна процентна ставка за користування кредитними коштами.

Згідно пункту 12.2. цих правил товариство наділило себе правом на внесення змін до умов договору позики в односторонньому порядку.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору позики № 3174374 від 14 січня 2021 року, суд першої інстанції виходив із того, що умови договору є несправедливими, оскільки вносять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, у зв`язку із наступним.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення.

Судом встановлено, що 14 січня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 3174374, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер телефону відповідача, строком на 30 днів.

У пункті 2 договору про надання позики визначено, що за користування позики клієнт сплачує товариству орієнтовано 178,85 % річних від суми кредиту у розрахунку 1,99 % на день.

Відповідно до п.4.2 договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі у на умовах фінансового кредиту, розміщеному на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі Правила) їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.

Таким чином всі істотні умови договору були узгодженні між сторонами та договір позики був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису).

Колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів позивача за зустрічним позовом, про порушення положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» пунктом 4.2 договору позики, так як всі істотні умови договору були погоджені сторонами у договорі позики, що спростовує доводи зустрічного позову.

Слід звернути увагу, що при неналежному виконанні договірних зобов`язань, нарахування процентів залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань, які узгодженні сторонами у договорі, процентна ставка за користування кредитними коштами була відома позивачу саме на момент укладення договору.

Окрім того, слід звернути увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач визнав та не заперечував укладання договору позики та отримання грошових коштів.

Суд першої інстанції, не звернув належної уваги на те, що договір позики підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи зустрічної позовної заяви у оскаржуваній частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем за зустрічним позовом таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

При цьому варто зазначити, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в оскаржуваній частині.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх у розумінні положень статтей 77-80 ЦПК України доказів, на підтвердження заявлених вимог, оскільки заявлені вимоги про визнання недійсним пункту 4.2 договору позики № 3174374 від 14 січня 2021 року не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, у зв`язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ 1 Безпечне агенство необхідних кредитів судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1610,40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року -в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів та ОСОБА_1 № 3174374 від 14 січня 2021 року в частині надання позики на умовах передбачених правилами надання грошових коштів (на умовах повернення позики в кінці строку позики) у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщеного на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 (Правил) та в частині нарахування на прострочену заборгованість за кредитом 178,85 процентів річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю 1 Безпечне агенство необхідних кредитів судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1610,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна