МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

11 червня 2024 року Справа №756/13396/23

Суддя Макарівського районного суду Київської області Косенко А.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст.151, 183 ЦПК України заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на тварину,

в с т а н о в и в :

Ухвалою суду від 03.04.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на тварину прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також даною ухвалою повивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову.

07.06.2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову, а саме:

1) накласти арешт на тхора (фретку) на кличку Тор, який знаходиться у володінні відповідача;

2) заборонити вчиняти такі дії щодо тхора (фретку) на кличку Тор, а саме: кастрацію/стерилізацію або інші втручання у його репродуктивну систему, окрім екстрених показань, які можуть бути засвідчені виключно державним лікарем ветеринарної медицини - без згоди позивача;

3) застосувати спеціальний вид зберігання - судовий секвестр у відповідності до положень ч.2 ст.976 ЦК України, за яким спірну тварину передати на зберігання позивачу.

Разом з заявою про забезпечення позову позивачем ОСОБА_1 також подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що він не працю, навчається, не має доходу, а тому немає коштів для сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову та порядку її подання визначені статтями 151, 152 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Згідно підпункту 4 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за подання фізичною особою заяви про забезпечення позову становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 605,60 грн. станом на 07.06.2024 року (дату подання заяви).

При цьому, частиною 3 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки заява про забезпечення позову позивачем подана в електронній формі, застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (605,60 грн.х0,8), який становитиме 484,48 грн.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно зі ст.5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову.

При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред`явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред`явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Оскільки передбачені Законом № 3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред`явлення певних позовів.

Проте це не стосується деяких категорій осіб незалежно від виду позову, оскільки Законом № 3674-VI вони взагалі звільнені від сплати судового збору, тобто і за оскарження ухвал суду та за вчинення інших процесуальних дій (зокрема, категорії, визначені у пунктах 8, 9, 18 частини першої статті 5 Закону №3674-VI).

Разом з тим, приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, суд не вбачає обґрунтованих та переконливих підстав, що обґрунтовують звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, тому вважає, що заявник має виконувати встановлений законодавством обов`язок щодо сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Тобто, позивачі, які звільняються від сплати судового збору за подання позовних заяв, наділені такою пільгою лише щодо звернення до суду з позовними заявами. За подання до суду інших документів, що є об`єктами справляння судового збору, вони сплачують судовий збір на загальних підставах.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08.01.2008 року щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13.02.2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду з відповідною заявою не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, зазначена заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику на підставі ч.10 ст.153 ЦПК України, оскільки вона подана з порушенням вимог ч.6 ст.151 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 62, 183, 260, 353-355 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути без розгляду особі, що її подала на підставі ч.10 ст.153 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України до Київського апеляційного суду.

Суддя А.В. Косенко