Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/779/24
Провадження № 2/670/288/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року селище Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Голуба О.Є.

за участю секретаря судового засідання Сікорської О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2024 позивачка звернулася до суду з позовом до Віньковецької селищної ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра її дідуся ОСОБА_2 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач має намір успадкувати майно померлої, оскільки, як виявилось, ОСОБА_2 07.06.2017 склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Відповідно до заповіту усе своє майно, ОСОБА_2 заповіла позивачці. Про складання даного заповіту вона дізналася випадково, після смерті ОСОБА_2 , коли мати позивачки упорядкувала речі померлої за місцем її проживання.

02.09.2024 позивач звернулася до приватного нотаріуса Лаврєнтьєвої В.В. з заявою про відкриття спадщини, однак їй листом від 02.09.2024 №203/01-16 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що вказаний строк для прийняття спадщини пропустила з поважних причин, а саме на час складання заповіту та після смерті ОСОБА_2 вона не знала про наявність даного заповіту, випадково дізналася про нього коли її мати перебирала фотографії, а також ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила доньку ОСОБА_3 , яка часто хворіла що підтверджується медичними довідками.

Просить суд визначити додатковий строк в три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

11.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10.12.2024 представник позивача Романішин О.О. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Представник відповідача Віньковецької селищної ради Лужняк В.О. у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву від 17.10.2024, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з врахуванням поданих сторонами клопотання про розгляду справи у їх відсутності, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини пропустила у зв`язку з обставинами, які є об`єктивними та істотними, не залежали від її волі та спричинили неможливість своєчасно оформити свої спадкові права.

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога про надання додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує позивачка, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, до того ж вона нещодавно народила дитину, яка часто хворіє, що й є поважною причиною пропуску такого строку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.02.2024 серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою Віньковецької селищної ради № 264 від 30.08.2024 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з заповітом від 07.06.2017, посвідченого секретарем Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області Петренко Т.П., зареєстрованого в реєстрі за № 10, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_2 відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, однак позивач пропустила шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст.1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріуса через декілька днів після його закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на звернення позивач отримала від приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвою В.В. лист від 02.09.2024 вих. 3203/01-16 про неможливість відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропущенням строків подачі заяви для прийняття спадщини.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 78196292 від 02.09.2024 виданої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвою В.В. спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру № 79384342 від 03.12.2024 виданого приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Лаврентьєвою В.В. ОСОБА_2 заповіт від 07.06.2017, посвідчений секретарем Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №10, заповідач ОСОБА_2 чинний.

З даного витягу зі Спадкового реєстру № 79384342 від 03.12.2024 вбачаєтьсяч, що відсутні будь-які інші зареєстровані заповіти/спадкові договори.

Відповідно до чинного законодавства України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У частині першій статті 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

При цьому ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

З аналізу правового висновку щодо застосування частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 вбачається, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини».

Верховний суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 визначив наступне. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Наразі такий підхід є усталеним і незмінним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 25 березня 2020 року у справі № 296/12396/18, від 17 грудня 2021 року у справі № 315/386/19, від 29 січня 2024 року у справі № 552/4825/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 474/454/18, від 21 лютого 2024 року у справі № 760/4267/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22 та інші).

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Суд погоджується із наведеними вище правовими висновками, які не втратили своєї актуальності і застосовуються до правовідносин у даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , через те, що не була обізнана про наявність заповіту на її ім`я, що є поважною обставиною пропуску вказаного строку.

Посилання позивачки на необізнаність про наявність заповіту на її ім`я, як на поважну причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 береться судом до уваги з урахуванням нетривалого пропуску строку в декілька днів, та оцінюється судом з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, таких як розумності, добросовісності та справедливості, тому що позивачка не знала про складення заповіту на її користь і не була в будь-який інший спосіб повідомлена про існування такого заповіту, зокрема нотаріусом, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася.

Окрім того, позивачка не є спадкоємцем будь-якої черги і у разі відсутності заповіту на її ім`я, у неї були б відсутні підстави вчинення активних дій, зокрема звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Наведені мотиви також викладенні у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24), у якій Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, виснувавши, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права однак, це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування) (пункт 87 постанови).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, який буде достатнім для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_2 .

На підставі ст. 1223, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст. 12, 81, 265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Віньковецької селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП6 НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Віньковецька селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, , місце знаходження: Хмельницька область, Хмельницький район, селище Віньківці, вул. Соборної України, 15.

Суддя Голуб О.Є.