Справа № 314/4939/23
Провадження № 2/314/256/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/4939/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ДУ «СВК (№55)» Малєєвої М.В.,

представника відповідача

виконавчого комітету Вільнянської міськради Владиченко В.О.

ВСТАНОВИВ:

16.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Міністерства юстиції України, Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона проходила службу в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)». З 2008 року є пенсіонером державної кримінально-виконавчої служби, зі служби була звільнена за станом здоров`я.

31 грудня 2009 року після розподілу житлаСофіївською виправною колонією № 55 на підставі рішенняВільнянської міської ради № 246 ОСОБА_1 отримала ордер №605/09 для постійного проживання в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , де мешкає безперервно до теперішнього часу разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Житловий будинок за вказаною адресою з квартирами введено в експлуатацію в 2009 року.

За ініціативи Вільнянської міської ради 03.02.2012 на установчих зборах співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія».

14.05.2012 здійснено реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія 55».

Ні Міністерство юстиції України, ні ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», ні виконавчий комітет Вільнянської міської ради не визнають ні за собою, ні за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , та не дають згоду на її приватизацію, тому позивачка вона не має змоги її приватизувати.

За приватизацією квартири позивачка зверталась до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» де їй було надано відповідь про відмову у приватизації квартири в зв`язку із тим, що будинок та квартира, в якій вона проживає, передано до Вільнянської міської ради.

За зверненням ОСОБА_1 , до Вільнянської міської ради щодо приватизації квартири нею було отримано відповідь про відмову у наданні дозволу на приватизацію квартири у зв`язку із тим, що квартира, де вона мешкає, не перебуває на балансі чи у власності територіальної громади м. Вільнянськ.

За зверненням позивачки до Міністерства юстиції України нею отримано відповідь про відмову в наданні дозволу на приватизацію квартири у зв`язку із тим, що квартира, в якій вона мешкає, не перебуває на балансі Міністерства.

При цьому, відповідно до Витягу з реєстру речових прав будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за Вільнянською міською Радою з інформаційним розділом про багатоквартирний житловий будинок з описом об`єкту житлової нерухомості загальна площа, житлова площа та опису кількості квартир АДРЕСА_3 , з них однокімнатних - 10, двокімнатних - 10, трикімнатних - 15, чотирикімнатних 5.

Разом з тим, право власності на цілісний об`єкт - квартири вищезазначеного будинку належить Державному Департаменту України з питань виконання покарань, яке ліквідовано ще в 2010 році, на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 04.03.2010 серія НОМЕР_1 номер витягу 25588585 від 16.03.10.

При цьому Міністерство юстиції України, яке є правонаступником Державного Департаменту України з питань виконання покарань, відмовляється від власності на вищезазначені квартири та не визнає право ОСОБА_1 на дану квартиру.

Такої ж позиції дотримується і Державна установа «Софіївська виправна колонія (№ 55)», яка також відмовляється від права власності на квартири та не визнає таке право за ОСОБА_1 .

При цьому до теперішнього часу, відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 04.03.2010 серія САС №914153 квартири знаходяться в оперативному управлінні державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)».

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.2010 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.11 №1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби» створено Державну пенітенціарну службу України, яка є правонаступником Державного департаменту з питань виконання покарань.

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 01.11.2011 № 480 визнано наказ Державного департаменту з питань виконання покарань від 09.07.2008 №185 «Про затвердження Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів Державної кримінально виконавчої служби України» таким, що втратив чинність, та затверджено перелік нових найменувань органів, установ виконання покарань Державної пенітенціарної служби України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 №343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну пенітенціарну службу України, а її правонаступником визначено Міністерство юстиції України.

З одного боку в реєстрі речових прав значаться записи під реєстраційними номерами 29853200, 29853841, 29854550 що квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , які включено в один цілісний об`єкт нерухомості і власником яких згідно з реєстром речових прав, є держава України в особі Державного Департаменту України з питань виконання покарань.

З іншого боку, відповідно до отриманої інформації від державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», від Вільнянської міської ради та від Міністерства юстиції України власність держави на квартиру АДРЕСА_1 даними установами не підтверджується.

Разом з тим, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано, відомості про власників відсутні.

Починаючи з 0101.2010 по теперішній час ОСОБА_1 постійно безперервно мешкає у спірній квартирі, добросовісно утримує (ремонтує) її, добросовісно сплачує комунальні послуги, під час проживання за власні кошти здійснила зовнішнє утеплення фасаду будинку, а саме стін будинку навколо квартири АДРЕСА_7 .

При цьому, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо власності ні позивач, ні її син ніякої власності не мають.

Таким чином, виникла ситуація, при якій ні Міністерство юстиції України, ні ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», ні Вільнянська міська рада не визнають ні за собою, ні за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яку вона має намір приватизувати, а Державний Департамент України з питань виконання покарань, за яким обліковується також і квартира ОСОБА_1 , ліквідовано ще в 2010 році.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.10.2023 провадження у справі відкрито, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

20.11.2023 відповідач ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» надіслав до суду відзив, в якому позовні вимоги позивачки визнає.

05.12.2023 відповідач Міністерство юстиції України надіслав відзив, згідно з яким просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що не вчиняло дій, які б породжували настання правових наслідків у формі виникнення, зміни чи припинення прав, свобод, обов`язків чи законних інтересів позивача, як наслідок відсутнє порушене право позивача, яке потребує захисту, та відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, Міністерство є неналежним відповідачем у вказаній справі, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.04.2024 було задоволено заяву представника позивачки та залишено без розгляду позовні вимоги стосовно Міністерства юстиції України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в заяві. При цьому наголосив, що інший, ніж судовий порядок, спосіб захистити права ОСОБА_1 , відсутній.

Представниці відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті Закону, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Аналогічним чином питання обов`язків доказування та питання доказів регламентовано ст.81 ЦПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 з квартирами введено в експлуатацію в 2009 році (копія акту готовності об`єкта до експлуатації, копія свідоцтва № про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правилам від 22 грудня 2009 року).

Рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Вільнянського району про розподіл жилої площі у новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_8 № 246 від 31.12.2009, затверджено розподіл жилої площі новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_2 , та затверджено спільне рішення адміністрації Софіївської виправної колонії № 55 УДДУПВП в Запорізькій області та профспілкового комітету установи від 29.12.2009 № 7 про розподіл квартир в новозбудованому житловому будинку по АДРЕСА_2 , згідно з яким квартира АДРЕСА_7 має статус державної.

31.12.2009 на підставі вищевказаного рішення ОСОБА_1 з сім`єю з 3 чоловік отримала ордер № 605/09 на жиле приміщення на право зайняття жилого приміщення жилою площею 29,8 кв м, яке складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_9 , де мешкає разом із сім`єю безперервно до теперішнього часу, що підтверджується наданою копією ордера та витягом № 744 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 18.07.2023.

Відповідно до довідки від 24.04.2023 № 107.336/389, виданої ЗОУ АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в списках на приватизацію не значаться, за час проживання з 30.01.2010 по теперішній час в квартирі АДРЕСА_1 житловий чек не використали та участі в приватизації не приймали.

Згідно з відповіддю виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 19.06.2023 № 02-02-09/305, наданою ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Вільнянської міської ради, у зв`язку з чим оформити приватну власність вищезазначену квартиру відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» неможливо.

Згідно з наданою ОСОБА_1 відповіддю в. о. начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» Ю. Федорченка від 31.07.2023 № 7/12-1028 21.10.2010 Вільнянськ міська рада рішенням № 2 затвердила акт прийому-передачі житлового будинку вцілому по АДРЕСА_2 від Софіївської виправної колонія (№55)» до комунальної власності територіальної громади м. Вільнянськ. До складу переданого будинку ввійшла і квартира АДРЕСА_7 . На балансі державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» квартира АДРЕСА_1 не обліковується.

В. о. начальника державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» звернувся до в. о. Державного секретаря Міністерства юстиції України із клопотанням щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 сім`єю ОСОБА_1 , яка має право на безоплатну приватизацію житла.

Відповідно до ч.3 ст.4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст за згодою районних або обласних рад.

Виконавчий комітет Вільнянської міської ради попередньо погодив передачу сорока квартирного житлового будинку до комунальної власності територіальної громади м.Вільнянськ листом від 25.08.2010 №04-06/646 та рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради від 26 серпня 2010 року № 4.

Державний департамент України з питань виконання покарань погодив передачу сорока квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 листом від 21.10.2010 №14-6025/Пд та листом Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області від 01.11.2010 №1/12-3445.

На виконання Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», п.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 №891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебуває в повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», Вільнянська міська рада згідно з рішенням від 21.10.2010 №2 затвердила акт прийому передачі завершеного будівництва житлового будинку вцілому по АДРЕСА_2 до комунальної власності територіальної громади м.Вільнянськ.

Рішенням Вільнянської міської ради від 21.10.2010 №2 житловий будинок вцілому по АДРЕСА_2 а включено до складу майна територіальної громади м. Вільнянськ з 21.10.2010 та передано до Вільнянського міськкомунгоспу.

Згідно з п.6 рішення Вільнянської міської ради Запорізької області №2 Запорізькому МБТІ необхідно було оформити свідоцтво на право комунальної власності на об`єкт та провести його реєстрацію за територіальною громадою м. Вільнянськ в особі Вільнянської міської ради на сорока квартирний житловий будинок.

Державна установа «Софіївська виправна колонія (№55)» житловий будинок вцілому разом з квартирами по АДРЕСА_2 зняла зі свого балансу з 21.10.2010. До теперішнього часу квартири сорокаквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з даними реєстраційної служби обліковуються за Державним департаментом України з питань виконання покарань, який ліквідовано.

Власники квартир вищевказаного житлового будинку створили в 2012 році об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Надія 55», що підтверджується наданою копією довідки АБ №. 418850 з ЄДРПОУ, та рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області від 09.02.2012 № 24, яким затверджено Статут ОСББ «Надія».

Реєстрація права власності на будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за територіальною громадою Вільнянською міською радою проведено 26 травня 2023 року на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2020 (справі № 908/9/20).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 значиться запис під реєстраційним номером 060 сорока квартирний п`ятиповерховий житловий будинок - об`єкт з описом: однокімнатних - 10, двокімнатних - 10,трикімнатних - 15,чотирикімнатних - 5, власником якого є орган місцевого самоврядування - Вільнянська міська рада; а під реєстраційним номером 29853200 значиться перелік із тридцяти чотирьох квартир: АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_3 , які включено в один цілісний об`єкт нерухомості, власником яких є держава України в особі Державного Департаменту України з питань виконання покарань на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 04.03.2010 серія САС №914153 (інформаційна довідка Державного реєстру речових прав від 01.06.2023№334239722).

Під реєстраційними номерами 29853841 та 29854550 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 значиться перелік із тридцяти чотирьох квартир: АДРЕСА_10 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_3 , де згідно з записом «відомості про права власності відсутні» (інформаційна довідка від 01.06.2023 №334239722 та від 26.10.2023 № 351966478).

Відповідно до інформаційної довідки від 03.08.2023 № 341449570 щодо права власності об`єкта квартири АДРЕСА_1 у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про право власності відсутні.

Вільнянська міська рада Запорізької області з метою з`ясування власника квартир зверталася до Міністерства юстиції України та до Фонду державного майна України.

У листі Міністерства юстиції України від 24.05.2023 № 64812/43414.9.23/154 зазначено, що відповідно до відомостей Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно право державної власності в особі Державного департаменту України з питань виконання покарань на зазначене у листі Вільнянської міської ради Запорізької області (від 16.03.2023 №02-02-12/164) квартири не зареєстровано.

Крім того, листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 22.05.2023 №9147/Гр повідомлено міністерство юстиції України, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 не перебуває на балансах державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)».

Листом Фонду державного майна України від 30.05.2023 №05/131-09063 повідомлено голову Вільнянської міської ради Запорізької області Н. Мусієнко про те, що відомості про об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 від суб`єктів управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися.

У державному реєстрі прав будівель, які знаходяться на балансі і оперативному управлінні Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)», сорокаквартирний житловий будинок, а також квартири за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, оскільки житловий будинок вцілому разом з квартирами знятий з балансу установи в 2010 році (копія наказу Міністерства юстиції України від 15.05.19 №1709/7 «Про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління»).

Відповідно до Указу Президента України від 09.12.10 №1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», Постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.11 №1062 «Про утворення територіальних органів Державної пенітенціарної служби» створено Державну пенітенціарну службу України, яка є правонаступником Державного департаменту управління з питань виконання покарань.

Наказом Державної пенітенціарної служби України від 01.11.11 №480 визнано наказ Державного департаменту управління з питань виконання покарань від 09.07.08 №185 «Про затвердження Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів Державної кримінально виконавчої служби України» таким, що втратив чинність та затверджено перелік нових найменувань органів, установ виконання покарань Державної пенітенціарної служби України. Установа перейменована з Софіївської виправної колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Запорізькій області (№55) в Софіївську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 №343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано Державну пенітенціарну службу України, а її правонаступником визначено Міністерство юстиції України.

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України також затверджено Перелік цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, що відносяться до сфери управління Міністерства юстиції, до складу якого увійшла Софіївська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 №348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби, у тому числі Управління Державної пенітенціарної служби в Запорізькій області. Одночасно утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, у тому числі Південно Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, яке є правонаступником управлінь Державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській, Донецької та Запорізької областей.

Позивачка ОСОБА_1 з метою оформлення за собою права власності на спірну квартиру зверталась із заявами до ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», Міністерства юстиції України та Вільнянської міської ради Запорізької області.

Вільнянська міської ради Запорізької області у листі від 19.06.2023 № 02-02-09/305 повідомила ОСОБА_1 , що квартира АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Вільнянської міської ради, у зв`язку з чим оформити в приватну власність вищезазначену квартиру згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» неможливо.

Згідно з листом виконавчого комітету Вільнянської міськради Запорізької області від 01.08.2023 № 02-02-09/360 квартира АДРЕСА_1 не перебуває у комунальній власності Вільнянської міської територіальної громади та не знаходиться на балансі виконавчого комітету Вільнянської міськради.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-ХII (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном(частина перша статті 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначенийзакономабо договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

У статті 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права.

Тобто зазначений спосіб захисту як різновид загального способу захисту - визнання права може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.

Способи захисту права, обрані позивачем та застосовані судом, повинні найбільш ефективно поновлювати порушені права.

При цьому суд зазначає, що на теперішній час відсутні будь-які докази щодо належності квартири АДРЕСА_1 за будь-яким суб`єктом господарювання та відсутні докази набуття права власності на дану квартиру іншою особою та її державної реєстрації таких прав.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 , окрім позивача, не може набути інша особа, оскільки майнові права на неї перейшли до ОСОБА_1 за рішенням виконавчого комітету Вільнянської міської ради № 246 від 31.12.2009.

Тобто, в цьому випадку вимога про визнання права власності заявлена на підтвердження реальності його існування.

Позивач має обґрунтовані та законні сподівання на реалізацію свого майнового права отримання квартири у власність.

З цього приводу Верховний Суд у своїй постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 753/19997/19 провадження № 61-9229св22 зазначив: «У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «PineValleyDevelopmentsLtdandOthersv. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. theUnitedKingdom, № 10741/84).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «StretchvTheUnitedKingdom», заява N 44277/98).

У іншій справі (NKMv. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права.

У постанові від 30.01.2013 № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.09.2021 по справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб».

Подібна за змістом позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 по справі № 757/24436/18, провадження № 61-12989св22.

Позов ОСОБА_1 спрямований на захист її права на квартиру, яке не визнається ні Міністерством юстиції України, ні Державною установою «Софіївська виправна колонія (№55)», ні виконавчим комітетом Вільнянської міської Ради.

При цьому, ОСОБА_1 обрала способом захисту визнання за нею такого права, що відповідає положенням статті 16 ЦК України.

Необхідність захисту майнового права ОСОБА_1 в судовому порядку в обраний нею спосіб відповідає критеріям застосування статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки за обставинами, які наведені вище вона набула майнове право на квартиру, проте позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити право власності на себе, через те, що Міністерство юстиції України, Державна установа «Софіївська виправна колонія (№55)» та виконавчий комітет Вільнянської міської ради Запорізької області не визнають за нею такого права та не дають можливості приватизувати вищезазначену квартиру.

Зі змісту статті 392 ЦК України вбачається, що вона містить дві диспозиції, за яких власник майна може звернутися з позовом про визнання права власності: 1) якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою; 2) у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності.

Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин».

Враховуючи вищевикладені обставини в сукупності, а також те, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 не може бути здійснено у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суб`єкти господарювання та фізичні особи не зверталися щодо оформлення права власності на дану квартиру, крім ОСОБА_1 ніхто не може оформити право власності на квартиру, приймаючи до уваги, що нею не втрачалось право на проживання, використання для власних потреб даної квартири більше 15 років, вона відкрито користується даним нерухомим майном на законних підставах, доглядаючи за квартирою, як за своєю власністю, утримуючи її повністю і постійно здійснюючи поточні та капітальні ремонти в квартирі, що підтверджується наданими довідками голови ОСББ «Надія - 55», тому визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 буде ефективним способом захисту її порушеного права на власність.

Враховуючи, що позивачка та її представник просили не стягувати з відповідачів сплачений судовий збір, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 209, 212, 214-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 31, 317, 328, 392 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» (місцезнаходження: Запорізька область, м.Вільнянськ, вул. Металістів, буд.1, ), виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області (місцезнаходження: Запорізька область, м.Вільнянськ, вул.Бочарова, 4, ЄДОРПОУ 04526963) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 03.05.2024.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

03.05.2024