Справа № 127/5289/24
Провадження № 2/127/601/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Вавшко Н.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Богачук І.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів, який мотивувала тим, що сторониперебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2016 року по справі №128/3169/16-ц, було розірвано.

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні.

Позивач зазначає, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2016 року по справі №128/3170/16-ц, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (тисяча) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін.

Позивач вважає, що у зв`язку з збільшенням видатків на утримання дитини та покращенням матеріального становища відповідача, визначений за рішенням суду розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає збільшенню в твердій грошовій сумі до 5 000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені нею витрати по оплаті за надання їй правничої допомоги.

Ухвалою суду від 04.03.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення ( виклику) осіб.

08.03.2024 року представником позивача подано заяву про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою суду від 11.03.2024 року справу переведено з розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Богачук І.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, за обставин викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він надає окрім аліментів і так матеріальну допомогу на утримання сина, а також у нього на утриманні перебуває ще одна сім`я та є малолітня дитина. Повідомив, що періодично син проживає з ним і він забезпечує його всім необхідним, купує одяг за потреби, продукти харчування.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 (а.с.14).

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2016 року по справі №128/3169/16-ц було розірвано (а.с.15-17).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2016 року по справі №128/3170/16-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін (а.с.18-20).

Як вбачається із виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_3 , з 18.09.2022 по 23.09.2022 року, він перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ВОДКЛ Вінницької обласної ради. (а.с.26)

27.04.2022 року та 29.09.2023 року, ОСОБА_3 , проведено огляд ортопеда-травматолога та встановлено діагноз: M21.4 Плоскостопість 2 ст., M40.0 Кіфоз позиційний, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. (а.с.27)

Відповідно до довідки про первинний прийом дерматолога (дитячий) виданою МЦ «Альтамедика», 18.10.2023 року, ОСОБА_3 перебував на первинному прийомі дерматолога, із скаргами за шкіряні висипи, за результатами огляду було призначено повторний огляд через 3-4 тижні після видалення бородавки (а.с.28).

Згідно інформації регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області від 07.02.2024 року №31/2-К-24/аз, за дружиною відповідача зареєстровано два транспортні засоби: 1) HONDA CIVIC, 2018 року випуску, дата реєстрації - 18.11.2023 року; 2) KIA SORENTO, 2016 року випуску, дата реєстрації 27.09.2023 року.(а.с.37)

Відповідно до відповіді на запит №169713827 від 26.07.2023 року Першого ВДВС у м. Вінниці ЦМУ МЮ (м. Київ), Державною податковою службою України надано результати обробки запиту з вказівкою на суму нарахованого доходу відповідача за 1 квартал 2023 року у розмірі 73 864 грн..(а.с.38-40)

Довідкою від 01.02.2024 року №02-10/30 виданою КЗ «Вінницько-хутірський ліцей Вінницького району Вінницької області», підтверджується, що ОСОБА_3 є учнем 3-А класу. До навчального закладу останнього приводить (та забирає) саме мати, ОСОБА_1 . Керівник закладу стверджує, ОСОБА_4 систематично відвідує батьківські збори, цікавиться життям закладу та навчальними успіхами сина. Батько, ОСОБА_2 до навчального закладу сина не приводить та не забирає. Щодо виховання та освітнього процесу ОСОБА_3 з класним керівником не спілкується.(а.с.46)

Згідно довідки №29_01/24-1 від 29.01.2024 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Чай Кава Партнер» на посаді менеджера зі збуту з 16.01.2023 року, розмір заробітної плати за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, включно, складає 89 167,43 грн. (а.с.60,61)

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню дитину.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно із ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Відповідачем в поясненнях було зазначено, що на його утриманні перебуває інша сім`я, однак суд не може взяти до уваги дані пояснення, оскільки жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених фактів до суду стороною відповідача надано не було.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні сина, взаємний обов`язок батьків по його утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим змінити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини, та встановити їх у розмірі 5 000, 00 (п`ять тисяч) гривень, з обліком індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи стягнення з 15.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона несе додаткові витрати у зв`язку із лікуванням, розвитком дитини, розглядаються судом як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини.

Суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

На вище викладене звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.08.2020 по справі № 336/1488/19.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

Судом, також, прийнято до уваги, що обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей покладено на обох батьків.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006 року.

Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При розгляді позовної заяви про збільшення розміру аліментів, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Красіловським В.О., 25.01.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до умов та порядку розрахунку вбачається, що сторони домовились, що розмір плати за надання правової допомоги, яка обумовлена договором, складає 10 000,00 грн. Оплата здійснюється одразу під час заключення договору однією сумою 10 000,00 грн. Відповідно до квитанції від 25.01.2024 р. ОСОБА_1 сплатила адвокату Красіловському В.О. - 10 000,00 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнена від сплати судового збору, сума судового збору в розмірі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 137, 141, 279, 263-265 ЦПК України ст.ст. 150, 181, 182, 183, 184, 191, 192, Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів, задовольнити.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі одна тисяча гривень щомісячно та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 15.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20.09.2016 року у справі № 128/3170/16-ц повернути до суду виконаним станом на день набрання даним рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: