ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/599/24 Справа № 206/4095/23 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ілющенко Анни Анатоліївни, на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року у справі за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023 року Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР) звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_1 31 серпня 2023 року було госпіталізовано до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів необхідність примусової госпіталізації хворої зумовлюється її безпорадністю та неможливістю самостійно задовольняти основні життєві потреби.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року, у складі головуючого судді Кушнірчука Р.О., присяжних Лещенко К.М., Шафан С.В., заяву КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР задоволено.

Суддею Кушнірчуком Р.О. викладено окрему думку, в якій він зазначив, що в задоволенні вказаної заяви з врахуванням встановлених по справі обставин, слід було б відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ілющенко А.А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявник не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Вказувала, що ОСОБА_1 на обліку, як психічнохвора людина не перебуває, раніше не лікувалась та примусово не госпіталізовувалась. Зазначала, що дані про поведінку ОСОБА_1 зазначені лише у заяві її сина, а тому його покази, як єдиного свідка в судовому засіданні, не можуть слугувати безперечним доказом на підтвердження необхідності примусової госпіталізації його матері, оскільки будь-яких скарг від сусідів та інших осіб про те, що ОСОБА_1 не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, необхідному для підтримки життєдіяльності або становить небезпеку для себе та оточуючих і може завдати суттєвої шкоди своєму здоров`ю та життю чи здоров`ю інших осіб внаслідок погіршення її психічного стану, матеріали справи не містять.

30 жовтня 2023 року заявник КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР надала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказувала, що при обстеженні психічного стану ОСОБА_1 в КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" ДОР комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що остання не може забезпечити свої основні життєві потреби на рівні необхідному для життєдіяльності. На підставі висновків спеціалісти вирішили, що ОСОБА_1 потребує госпіталізації до психіатричного закладу, їй було встановлено тяжкий психічний розлад. Зазначала, що 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 виписана з лікарні після обстеження її лікарською комісією, вона власноруч написала заяву, в якій зазначила, що претензії відсутні, стан її здоров`я покращився. Звертала увагу, що син ОСОБА_1 , який ініціював її лікування, 03 жовтня 2023 року також надав заяву про бажання забрати матір додому, в зв`язку з покращенням її стану здоров`я, в нього також відсутні будь-які претензії до медперсоналу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленням лікаря-психіатра КЗ «ОЦЕМД та МК» Живодер, у зв`язку із наявністю у пацієнта тяжкого психічного розладу.

При обстеженні психічного стану в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 висловлює маячні ідеї відношення, переслідування на адресу сусідів, сина. Підозріла, «захищаючись від ворогів» повиривала труби у квартирі, а також дроти зі стін, бо вважає, що на неї впливають електричними полями. Вивела з ладу сантехніку, живе без світла, газу та електрики. Справляє природні потреби у відро, виливає це у дворі під під`їздом та вікнами сусідів.

Згідно з висновком комісії лікарів щодо обґрунтування необхідності госпіталізації ОСОБА_1 до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР встановлено, що остання не може самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні необхідному для підтримки життєдіяльності.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, а тому існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Питання реалізації права особи на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, врегульовано, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи: особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно із частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку (частина перша та друга статті 342 ЦПК України).

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Зазначене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на обліку, як психічнохвора людина не перебуває. Дані стосовно того, що раніше вона лікувалася та примусово госпіталізовувалася у матеріалах даної справи відсутні.

Доказів того, що ОСОБА_1 не має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, на час розгляду справи суду не надано.

З наданого висновку комісії лікарів-психіатрів (а.с.5 зворот-6) на підставі огляду чергового лікаря ОСОБА_2 , та на підставі направлення на госпіталізацію, виданого лікарем Живодер, від 25 серпня 2023 року (а.с.2) вбачається, що в ньому зазначений загальний запис про стан ОСОБА_1 , будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження її поведінки, що являє собою небезпеку для нього та оточуючих, та що вона не має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, внаслідок встановленого у неї захворювання - органічний маячний (шизофреноподібний) розлад, ні висновок ні матеріали справи не містять.

ЄСПЛ вказав, що «особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33). Суд також наголошує на тому, що жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічнохворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (див. вищезазначене рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено (там само) (ZAICHENKO v. UKRAINE (No. 2), № 45797/09, § 96 - 97, ЄСПЛ, від 26 лютого 2015 року).

Норми статей 7, 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» конкретизують положення цього закону про презумпцію психічного здоров`я (стаття 3) і про те, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (стаття 4), а також статей 3, 8 Конституції України, які визначають принцип верховенства права і обов`язок держави з утвердження і забезпечення прав і свобод людини, та частини другої статті 9 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» про те, що обмеження прав громадян у вигляді примусового медичного огляду допускається тільки на підставах і в порядку, передбачених законами України.

Подання 03 жовтня 2023 року ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_3 на і`мя медичного закладу заяви, в якій зазначено, що стан здоров`я ОСОБА_1 покращився, та вона та її син не мають претензії до медичного закладу не є підтвердженням для задоволення заяви.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для госпіталізації ОСОБА_1 до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР для надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ілющенко Анни Анатоліївни задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

Ж.І. Максюта