ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1016/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3238/24 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Ярошенко Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Дубинського Віктора Михайловича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя у якому просив поділити спільну сумісну власність між сторонами порівну, визнавши за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину наступного майна:

- нежитлове приміщення у складі УСМ під літ «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 249, кадастровий номер: :02:006:0385, площею (га): 0.0484. Місцезнаходження об`єкту: АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 49, кадастровий номер: :02:006:0240, площею (га): 0.0491. Місцезнаходження об`єкту: АДРЕСА_3 ;

- кіоск за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв, м .

У зв`язку з поділом майна право спільній сумісній власності подружжя припинити. Судові витрати та, зокрема, витрати щодо надання правничої допомоги у сумі 20 000,00 грн. покласти на відповідача ОСОБА_3 .

Одночасно з позовною заявою, представником позивача адвокатом Дубинським В.М. подано заяву про забезпечення позову, яку він обґрунтував тим, що у березні 2024 року позивачу стало відомо про намагання ОСОБА_3 продати все майно, що знаходиться у їхній спільній власності. На сьогодні Чигиринським районним судом Черкаської області, відповідно до рішення від 31.01.2024, шлюб розірваний. Рішення набрало законної сили. Зважаючи на те, що предметом поданого позову є майно, яке спільно нажите під час шлюбу і яке відповідачем може бути реалізовано в будь-який момент, що зробить виконання судового рішення неможливим, позивач вважає за необхідне накласти на це майно арешт, або заборону відчуження об`єктів нерухомого майна.

Заявник вважає, що у здійсненні такого забезпечення є необхідність, оскільки відповідач працює як ФОП « ОСОБА_3 », не одружена, добровільно розділити майно не бажає, ухиляється від ведення переговорів про розподіл майна, у тому числі, через нотаріуса. Навмисно уникає зустрічей, налаштовує проти позивача їхню неповнолітню доньку, а також залучила експерта ОСОБА_4 щодо продажу земельних ділянок у АДРЕСА_2 . Документи на придбане спільно майно від позивача приховує, що також свідчить про те, що дане майно відповідач намагається реалізувати.

У зв`язку з цим, ОСОБА_2 вважає, що є достатньо обґрунтованим припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Заборонено відчуження нерухомого майна, яке належить до ОСОБА_3 , а саме:

- земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 249, кадастровий номер: :02:006:0385, площею 0.0484 га;

- земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 49, кадастровий номер: :02:006:0240, площею 0.0491 га. Місцезнаходження об`єкту: АДРЕСА_3 .

В іншій частині в задоволенні заяву про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням характеру спірних правовідносин, предмету спору, ціни позову та балансу інтересам сторін, є достатні підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання чи зробити неможливим виконання рішення суду. У зв`язку з цим заява ОСОБА_2 задоволена частково, вжито заходи забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження земельних ділянок.

Що стосується вимог про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення у складі УCM та торгівельного павільйону ( кіоску), то в цій частині - судом відмовлено.

Суд дійшов висновку, що заявником не доведено, що нежитлові приміщення, які належать ОСОБА_3 , знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 та 223, враховуючи долучені до позову та до заяви про забезпечення позову матеріали. Крім того, відсутні відомості, які підтверджують те, що кіоск за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м., як мала архітектурна форма, знаходиться у власності відповідача. Долучені заявником копії договорів про надання послуг за місцем знаходження кіоска, доводять лише участь ФОП ОСОБА_3 у правовідносинах з певними юридичними особами в утриманні об`єкта благоустрою та послуг з розподілу електричної енергії. Також, посилання на оголошення про наміри продажу МАФу мали місце 31.01.2020, тобто ця інформація не є актуальною в обґрунтування необхідності забезпечення позову на теперішній час.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Дубинський В.М., вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, поставленою судом з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить її змінити у відмовленій частині заяви про забезпечення позову та накласти арешт на нежитлове приміщення офіс 222 та АДРЕСА_6 та на кіоск за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м. В решті ухвалу суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до позову приєднаний витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно з яким за відповідачем ОСОБА_3 зареєстроване нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_5 та 223.

Що стосується кіоску за адресою: АДРЕСА_4 , то зазначає, що оскільки правовстановлюючі документи у позивача відсутні ним було заявлено у позовній заяві клопотання про витребування у відповідача технічних документів відносно кіоску, витребування у неї копії договору про здачу кіоску в суборенду фізичній особі підприємцю, яка орендує даний кіоск вже тривалий час.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21).

У рішенні від 19 березня 1997 року заява № 18357/91 у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

У постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21) зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка № 366372386 від 19.02.2024), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) належить:

- земельна ділянка з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 249, кадастровий номер: :02:006:0385, площею (га): 0.0484;

- земельна ділянка з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 49, кадастровий номер: :02:006:0240, площею (га): 0.0491. Місцезнаходження об`єкту: АДРЕСА_3 .

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме земельних ділянок, суд першої інстанції встановив, що між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя. Тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту у частині нежитлового приміщення у складі «УСМ» під літ «А-3», яке знаходиться в АДРЕСА_1 та торгівельного павільйону ( кіоску).

З дослідженої інформаційної довідки вбачається, що ОСОБА_3 набула 12.04.2019 року та 29.01.2021 року у власність 39/100 та 61/100 частин нежитлового приміщення у складі «УСМ» під літ «А-3», яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Також позивач стверджує, що ОСОБА_3 в період шлюбу набуто тимчасову споруду торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м.

Колегія суддів, зважаючи на те, що вказане нерухоме майно також є предметом позову, доходить висновку, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами та сприятимуть виконанню судового рішення у разі задоволення вимог позивача.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у частині того, що вжиття заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Тому, з огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги у частині забезпечення позову, а саме шляхом заборони відчуження нерухомого майна нежитлового приміщення у складі «УСМ» під літ «А-3», яке знаходиться в АДРЕСА_1 та тимчасової споруди торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м.

З огляду на наведене ухвала суду у відмовленій судом частині забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 адвоката Дубинського Віктора Михайловича задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2024 року скасувати у відмовленій частині заяви про забезпечення позову та ухвалити у даній частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у частині нежитлового приміщення та тимчасової споруди торгівельного павільйону задовольнити частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, заборонити відчуження нерухомого майна, яке належить до ОСОБА_3 , а саме:

- нежитлового приміщення у складі «УСМ» під літ «А-3», яке знаходиться в АДРЕСА_1 ;

- тимчасову споруду торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 28,2 кв.м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.

Судді: