Справа № 161/7522/24
Провадження № 2/161/2646/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житлом шляхом вселення,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 18 квітня 2024 року звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом вселення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1984 року. Також з 23.08.1994 року проживає та зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок є спільною сумісною власністю її та відповідача як подружжя. Однак, 16 лютого 2023 року ОСОБА_3 вигнав її з дому, у зв`язку з чим вона змушена винаймати інше житло. Вважає, що такими діями відповідач порушує її право на житло, а тому вимушена звернутись з позовом до суду.

Просить усунути їй перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ковтуненка В.В. від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

06 червня 2024 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову. В заяві вказує, що має право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки з 23.08.1994 року в ньому зареєстрована та проживала до 16.02.2023. Під час спільного проживання відповідач вчиняв щодо неї насильство, а 16.02.2023 зібрав її речі та вигнав її, замінив замки на вхідних дверях будинку, таким чином позбавивши її можливості користуватись житлом. З посиланням на норми стт.405 ЦК України, ст. 109, 156 ЖК України, просить усунути їй перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 09 вересня 2024 року справа надійшла у провадження судді Філюк Тетяни Миколаївни.

Ухвалою від 13 вересня 2024 року справу прийнято до провадженні судді Філюк Т.М. та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, вказуючи, що на даний час шлюб з позивачем розірвано, а тому вона є сторонньою особою для нього, у зв`язку з чим він заперечує щодо її проживання в будинку.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Між сторонами виник спір з приводу порядку користування житлом.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої та третьої статті 47Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно з частинами другою та третьою статті 64 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Судом встановлено, що з 13 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2024 року.

Під час перебування в шлюбі ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.04.1992 №169 надано дозвіл на побудову житлового будинку та виділено земельну ділянку площею 540 кв.м. на масиві «Львівський» № 272 за рахунок звільнених територій.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 22.06.1994 відповідачу у складі 4 чоловік було погоджено тимчасову споруду як житловий будинок на час будівництва основного житлового будинку по АДРЕСА_2 ) із житловою площею 14.4 кв.м., загальнокорисною 27.3 кв.м.. після закінчення будівництва основного житлового будинку тимчасовий житловий будинок переобладнати під господарські приміщення.

Відповідно до копії будинкової книги за адресою АДРЕСА_1 позивач зареєстрована з 23.08.1994 року по даний час.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні житловим приміщенням - житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 . Дану обставину не заперечував відповідач, пояснюючи це тим, що шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано, відтак вона є сторонньою для нього собою, що унеможливлює спільне проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням.

За приписами статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

В свою чергу, припинення позивачем сімейних відносин із відповідачем не позбавило її права користування житловим будинком.

Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі № 441/667/17.

На переконання суду, позивачем доведено належними доказами, що вона набула права користування житловим будинком відповідно до вимог Закону, при цьому припинення сімейних відносин з відповідачем не позбавило її права користування жилим приміщенням, однак не має можливості користуватися цим житлом, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у користуванні вказаним майном. Тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою, і такий спосіб захисту, з урахуванням правовідносин, які виникли між сторонами є ефективним.

З врахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивачем доведено факт порушення її прав користування житловим приміщенням з боку ОСОБА_3 , а такі права підлягають захисту шляхом усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1211, 20 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування житлом шляхом вселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житлом, шляхом її вселення в житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по справі судового збору в сумі 1221 гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 19 грудня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк