Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/10/24

Провадження № 2/943/419/2024

28 березня 2024 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Буської міської ради Золочівського району Львівської області про визнання права власності на самочинне будівництво, -

встановив:

Представник позивача, адвокат Зозуля Ю.М. звернувся до суду з означеним позовом, мотивуючи тим, що позивачкою ОСОБА_4 у 2004 році збудовано громадський будинок (магазин) з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами загальною площею 147,8 м кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дане будівництво здійснювалось на основі проекту будівництва, виготовленого у 2003 році та затвердженого усіма компетентними органами, у т.ч. Буською міською радою, і головним архітектором Буського району та на підставі рішення виконавчого комітету Буської міської ради від 20.07.2004 №89 і рішення Буської міської ради від 21.07.2004 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки під будівництво магазину для передачі її в оренду з правом викупу в АДРЕСА_1 ». У подальшому, на виконання п.2 рішення Буської міської ради від 19.10.2016 №174, позивачем замовлено у 2021 році у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та за свій кошт оплачено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування спірного об`єкта нерухомого майна. Однак вказаний проект землеустрою відповідачем затверджений не був у зв`язку із відсутністю визначення у п.2 даного рішення Буської міської ради мети передачі земельної ділянки під спірний об`єкт нерухомого майна (у власність, в оренду чи інший вид користування). Наведене упущення зі сторони відповідача призвело до того, що по даний час позивач не може набути права власності на спірний об`єкт нерухомого майна через неможливість прийняття його в експлуатацію, внаслідок відсутності правовстановлюючого документа на земельну ділянку, надану для його обслуговування. Просить визнати за позивачкою право власності на означений самочинно побудований громадський будинок.

Позивач у судове засідання не з`явилася, забезпечила явку представника адвоката Зозулі Ю.М., який позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить такі задоволити повністю, дане засідання проводити без застосування засобів звукозапису.

Представник відповідача за викликом суду не з`явився, подав лист з проханням розглянути справу у відсутності представника, проти позовних вимог не заперечують.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи клопотання представника позивача, за відсутності сторони відповідача, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши думку представника позивачки, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у 2004 році збудовала громадський будинок (магазин) з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами загальною площею 147,8 м кв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, виготовленим фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 станом на 16.12.2021.

Дане будівництво позивач здійснювала на основі проекту будівництва, виготовленого у 2003 році фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 та затвердженого компетентними органами, у тому числі Буською міською радою, головним архітектором Буського району ОСОБА_7 , за технічного нагляду директора ТзОВ «Відродження плюс» ОСОБА_8 (наказ від 18.07.2003 №8), на підставі рішення виконавчого комітету Буської міської ради від 20.07.2004 №89 і рішення Буської міської ради від 21.07.2004 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки під будівництво магазину для передачі її в оренду з правом викупу в АДРЕСА_1 ».

Позивачкою у 2021 році у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 замовлено та оплачено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для обслуговування спірного об`єкта нерухомого майна. Однак такий проект землеустрою відповідачем затверджений не був у зв`язку із відсутністю визначення у п.2 рішення Буської міської ради від 19.10.2016 №174 мети передачі земельної ділянки під спірний об`єкт нерухомого майна (у власність, в оренду чи інший вид користування).

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Судом встановлено, що самочинно збудований громадський будинок відповідає нормам чинним ДБН, що підтверджується технічним паспортом, окрім цього, відповідач не заперечує щодо задоволення позову, таким чином, суд вважає можливим визнати за позивачами право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за останньою права власності на самочинно збудований громадський будинок (магазин) загальною площею 147,8 кв.м.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 328, 376, ЦК України, суд -

ухвалив :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на самочинно збудований громадський будинок (магазин) з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами загальною площею 147,8 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2024 року.

Суддя: Б. М. Журибіда