Провадження № 2/344/4422/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 360 093,00 грн, стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 360 093,00 грн, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 21.11.2006 року між позивачем Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 85 000 швейцарських франків, з терміном повернення в строк до 20.11.2013 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору, ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 22.03.2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглянуто справу № 2- 684/10 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" 569799,27 гривень заборгованості за договором про надання кредиту № 0 від 21.11.2006 року та стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" понесені судові витрати в розмірі 1880 гривень. 11.06.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу №4, згідно якого відбулося відступлення права вимоги, та ТзОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» набув право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання кредиту №0 укладеного 21.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 в тому числі право вимоги про повернення коштів стягнутих згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2010 року в цивільній справі № 2-684/10. Дані обставини були предметом дослідження у справі № 1915/19174/2012 за результатом розгляду якої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2012 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кейколект» про заміну сторони виконавчого провадження його правонаступником. Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» по виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 569799, 27 гривень боргу за договором кредиту №0 від 21.11.2006 року та 1880 гривень судових витрат. Зазначає, що якщо закінчення строку позовної давності за вимогами позивача припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії. У зв`язку з вищезазначеним, загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок прострочення Відповідачами сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0, та рішенню Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2010 року складає: 1) згідно з Розрахунком суми 3 % річних, за період з «02» квітня 2017 року по «23» лютого 2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості, сума 3 % річних, становить: 83 783,91 грн.; 2) згідно з Розрахунком суми інфляційних втрат, за період з «02» квітня 2017 року року по «23» лютого 2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить: 276 309,09 грн. Всього сума заборгованості (загальна сума 3 % річних, інфляційних втрат) ОСОБА_1 перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» становить: 360093,00 грн. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь: ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість у сумі 360093,00 грн., з яких: - сума 3 % річних, в розмірі: 83 783,91 грн.; - сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі: 276 309,09 грн. та суму сплаченого судового збору, в розмірі: 4321,11 грн.

06.11.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву. Вважає, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» заявлені за межами строку позовної давності, відтак до задоволення не підлягають. До вимог про стягнення пені у розмірі 3% річних та індексу інфляції застосовуються загальні строки позовної давності. Для стягнення індексу інфляції застосовується загальна позовна давність в 3 роки згідно вимог ст. 257 ЦК України. Таким чином , з врахуванням вимог ст.ст. 257, 258 ЦК України позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 3% річних та індексу інфляції можуть бути заявлені за максимальний строк 3 роки відповідно . 15.10.2024 року подана позовна заява ТОВ «Кей-Колект» про стягнення 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу. Відповідно, в врахуванням вимог ст.ст. 257, 258 ЦК України , на умови подання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності , задоволенню підлягають виключно вимоги про стягнення пені у розмірі 3% річних за трирічний період з 15.10.2021 року по 15.10.2024 року (тобто по дату пред`явлення позову); вимоги про стягнення інфляційних втрат за трирічний період з 15.10.2021 року по 15.10.2024 року. Разом з тим, як вбачається з долученого до позовної заяви ТОВ «Кей-Колект» розрахунку (додаток № 2 до позовної заяви) позивач просить стягнути : -інфляційні витрати за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року , що ні по тривалості , ні по періоду нарахування не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України, 3 % річних позивач ТОВ «Кей-Колект», згідно долученого розрахунку просить стягнути за 1789 днів (майже п`ять років) , що не відповідає вимогам ст. 257 ЦК України. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю (а.с.41-46).

13.11.2024 року представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначив, що Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Також цим Законом Розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Воєнний стан триває в Україні і на даний час. З огляду на наведене, ТОВ «Кей Колект», звернувшись до суду у жовтні 2024 року, в частині вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року, дотримався строків давності. Позовні вимоги підтримав, просив задоволити (а.с.50-56).

20.11.2024 року представник відповідача подала заперечення на відзив. Зазначила, що позивач ТОВ «Кей-Колект» не довів в позовній заяві існування порушеного зобов`язання її довірителя. У провадженні Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області перебувало виконавче провадження ВП 50298161 про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 в користь АКІБ «Укрсиббанк». Дане виконавче провадження було відкрите (розпочате) 24.02.2016 року та завершене 17.07.2017, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень Виконавче провадження ВП 50298161 відкрите на підставі виконавчого листа № 2- 684/10 від 12.05.2010 року виданого Тернопільським міськрайонним судом на виконання рішення вказаного суду від 12.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» , коштів в сумі 569799,27 грн. Остання процесуальна дія, яка була вчинена в рамках ВП 50298161 повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можна звернути стягнення, та безрезультатність вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна. Ця подія відбулась 17.07.2017 року. З моменту закриття виконавчого провадження 17.07.2017 року минуло більше семи років. З цього часу виконавче провадження не відновлювалось, оскільки виконавчий лист № 2-684/10 від 12.05.2010 року виданий Тернопільським міськрайонним судом повторно до виконання не пред`являвся. Стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає строки пред`явлення виконавчих документів до виконання. Відповідно до вказаної норми строк повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-684/10 від 12.05.2010 року завершився 17.07.2020 року, тобто більше чотирьох років тому. За наявності на руках у її довірителя довідки №62-8/129 від 03.03.2017 року про відсутність відкритих рахунків в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 дійсність зобов`язання по кредитному договору № 0 укладеному між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 21.11.2006 року вважає недоведеним. Позивач не долучив до позовної заяви належних та допустимих доказів існування заборгованості ОСОБА_1 , що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. (а.с.65-70).

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 21.11.2006 року між позивачем Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 85 000 швейцарських франків, з терміном повернення в строк до 20.11.2013 року. (а.с. 13-16).

Рішенням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 22.03.2010 у справі № 2-684/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" 569799,27 гривень заборгованості за договором про надання кредиту № 110811

Відомостей про виконання рішення суду від 22.03.2010 р. матеріали справи не містять, та таке не підтверджено та/або не спростовано відповідачем по справі.

11.06.2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ «КЕЙ КОЛЕКТ» був укладений договір факторингу №4, за яким права вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» до позичальника за кредитним договором № 0 від 21.11.2006 року перейшли до ТОВ «Кей-Колект» (а.с.22-23).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.11.2012 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кейколект» про заміну сторони виконавчого провадження його правонаступником. Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» по виконанню рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 569799, 27 гривень боргу за договором кредиту №0 від 21.11.2006 року та 1880 гривень судових витрат (а.с.20-21).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) зроблено висновок, що «за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню».

Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке відповідач не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Звернувшись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 276 309,09 грн.. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 83 783,91 грн.

Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками 3 % річних та інфляційних втрат (а.с.12), відповідно до яких інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 569 799,77 грн. * 1.484924 569 799,27 = 276 309,09 коп.; 3 % річних за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розраховуються за формулою: 569 799,27 грн * 3 % * 1789 днів / 365 днів =83 783,91 грн.

Представник відповідача у поданих суду запереченнях вказувала, що з моменту закриття виконавчого провадження 17.07.2017 року минуло більше семи років, та з того часу виконавче провадження не відновлювалось, оскільки виконавчий лист № 2-684/10 від 12.05.2010 року виданий Тернопільським міськрайонним судом повторно до виконання не пред`являвся.

Як вбачається з листа Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області від 12.06.2024 року, виконавче провадження № 50298161 про стягнення коштів з боржника ОСОБА_1 завершене 17.07.2017. На даний час матеріали даного виконавчого провадження є знищеними (а.с.72).

17.07.2017 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можна звернути стягнення (а.с.76-77).

Крім того, представник відповідача посилається на довідку №62-8/129 від 03.03.2017 року, в якій зазначено про відсутність відкритих рахунків в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 станом на 02.03.2017 року, та вважає недоведеним дійсність зобов`язання по кредитному договору № 0 укладеному між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 21.11.2006 року.

Однак, суд із таким твердженням представника відповідача не погоджується і вважає, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2010 року.

За таких обставин, враховуючи, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.03.2010 у справі № 2-684/10, яке набрало законної сили, відповідачем виконано не було, тому наявні підстави, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у межах трирічного строку позовної давності за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, нарахованих на вказану суму.

Заперечення представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, що діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ, що набрав чинності з 17 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктами 18, 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час.

Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних з 02 квітня 2017 року, тобто в межах трирічного строку з початку дії карантину, до 23 лютого 2022 року, тобто до початку дії в Україні режиму воєнного стану здійснено на підставі закону та у межах строку позовної давності.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача ТОВ «Кей-Колект» підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 276 309,09 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 83 783,91 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги вимоги ч.1ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви 4 321,11 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 360 093,00 грн, стягнення судових витрат задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ, - заборгованість у сумі 360 093 (триста шістдесят тисяч дев`яносто три) гривні 00 коп., з яких: - сума 3 % річних, в розмірі - 83 783, 91 грн.; - сума нарахованих інфляційних втрат, в розмірі - 276 309,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ, - судовий збір у сумі 4 321,11 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 13.12.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.