РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 568/1850/23

Провадження № 22-ц/4815/648/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2024 року (ухвалене у складі судді Делалової О.М., повний текст рішення суду складено 12 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовував тим, що з 31.01.2017 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який зареєстрований Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Рівненської області, актовий запис №23.

Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейне життя, цінності та виховання дитини.

У них більше немає спільних інтересів, тому вони почали жити окремо.

Відповідачка змінила своє місце проживання і на даний час проживає у м. Львів, де нею створена інша сім`я, а тому шлюбні відносини між ними не підтримуються понад рік. Син ОСОБА_3 проживає разом з позивачем і перебуває на його утриманні.

Просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 31.01.2017 р., а сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з ним.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 31 січня 2017 року Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №23.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їхньої дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч. 2 ст. 110 СК України позов в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Зважаючи на відсутність спору про визначення місця проживання дитини, у цій частині позов не підлягає до задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Відповідачкою не було подано відзив на позовну заяву і нею не заперечувався той факт, що дитина проживає разом з батьком і перебуває на його повному утриманні.

Просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про залишення малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та постановити у цій частині нове рішення - про задоволення таких вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 31.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Дубенським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №23, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

крім того, рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес, відповідно до ст. 4 ЦПК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає окремою позовною вимогою залишення малолітнього сина ОСОБА_3 , 26.03.2020 року проживати разом із ним після розірвання шлюбу, оскільки він не оскаржує рішення суду про розірвання шлюбу, а просить апеляційний суд саме про задоволення вказаної, окремо визначеної ним вимоги. Проте жодного доказу на підтвердження наведених як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі фактів проживання сина разом із ним та окремого проживання ОСОБА_2 , позивачем не надано.

Водночас, ОСОБА_1 як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі наголошує на відсутності спору про визначення місця проживання дитини.

За відсутності спору про визначення місця проживання дитини, за`явлення позовної вимоги, якою позивач фактично просить визначити місце проживання дитини разом із ним є безпідставним.

Зважаючи на відсутність спору про визначення місця проживання дитини, за умови, що нормами Сімейного кодексу України не передбачено одночасного вирішення питання про залишення проживання дитини з одним із батьків під час вирішення спору про розірвання шлюбу, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні такої позовної вимоги та роз`яснено позивачу порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Покликання у апеляційній скарзі на незастосування місцевим судом правової позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) не заслуговує не увагу, оскільки спірні правовідносини не є релевантними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.