13.12.2024 Справа № 756/1056/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний 756/1056/24
Провадження 2/756/1876/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Загороднюк В.В.,

представника позивача адвоката Майорової В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Дімури І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов Дмитро Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довга Катерина Анатоліївна про визнання заповіту недійсним, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В., від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача. Після його смерті позивач звернувся до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини.

Разом з тим, як стало відомо позивачу, померлий за життя, а саме 20.08.2020, склав заповіт, відповідно до якого заповів відповідачу належну йому квартиру.

Позивач вказує, що за життя її батько ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям. На думку позивача, у ОСОБА_3 не було вільного волевиявлення до складання заповіту, оскільки його було складено під дією психічного тиску з боку відповідача.

На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В., від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2024 заяву позивача про забезпечення позову у справі залишено без задоволення.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06.02.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.05.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2024 скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25.01.2024 та ухвалено нову, якою заяву сторони позивача задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач була орендарем спірної квартири належної померлому ОСОБА_3 , на його прохання відповідач та її сім`я завжди надавали допомогу останньому, купували продукти та ліки тощо, між ними було укладено договір про зобов`язання утримання, тому у зв`язку з несприятливими стосунками з донькою - позивачем у справі, ОСОБА_3 особисто вирішив оформити нотаріальний договір довічного утримання з відповідачем, при цьому попередньо ОСОБА_3 було оформлено нотаріальну довіреність на чоловіка відповідача ОСОБА_4 на отримання документів на квартиру. Проте оскільки оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру перебував у позивача, орган приватизації відмовив у видачі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, внаслідок чого особисто ОСОБА_3 було прийнято рішення про складання заповіту на відповідача. Під час складання 20.08.2020 заповіту ОСОБА_3 був ознайомлений з усіма вимогами, усвідомлював свої дії, з вільним волевиявленням склав заповіт, за яким належну йому квартиру заповів відповідачу. Крім того, ОСОБА_3 вів в окремих зошитах розрахунки на продукти харчування, ліки та інше, для підтвердження надання утримання відповідачем, також відповідач оплачувала комунальні послуги, супроводжувала ОСОБА_3 до лікарні, а виїхавши з м. Києва на півтора місяці під час повномасштабного вторгнення РФ на територію України відповідач запаслась продуктами та ліками для ОСОБА_3 , а її чоловік, який залишився у м. Києві, та сусідка ОСОБА_5 постійно відвідували ОСОБА_3 та приносили усе необхідне. При цьому позивач жодним чином не брала участі у догляді та утриманні свого батька, доказів надання нею будь-якої допомоги батькові позивачем не надано, і коли ОСОБА_3 в телефонній розмові повідомив доньку про погане самопочуття, вона не приїхала до нього та не пересвідчилась у потребі ним допомоги. Сторона відповідача також вказувала, що відповідач ніколи не чинив перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з донькою, після його смерті відповідач поховала його, позивач при цьому участі не брав. Вважають заповіт дійсним, у зв`язку з чим просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов Д.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник третьої особи подав до суду пояснення щодо позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження відсутності волевиявлення ОСОБА_3 на складання заповіту та чинення на нього тиску. Вказував, що заповіт повністю відповідав волі заповідача, оскільки саме відповідач зі своєю сім`єю проживала разом із заповідачем та доглядала та утримувала його, а після його смерті поховала. Зазначив, що під час складання заповіту приватним нотаріусом було перевірено особу ОСОБА_3 , його дієздатність, встановлено, що він усвідомлював зміст заповіту, його наслідки, і не викликав сумнівів у своїй дієздатності.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довга К.А. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ордеру №Г322097 на жиле приміщення виданого 29.05.1978 виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих (а.с.12,13, т.І), його видано ОСОБА_3 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 , на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (донька).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.09.1994 Фондом комунального майна Мінського району м. Києва, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.14, т.І), що також підтверджується інформаційною довідкою КП БТІ від 06.04.2020 (а.с.98, т.І).

Як встановлено судом, позивач є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим 28.04.1970 Рубченківською сільською радою Володарського району Київської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 виданим 01.02.1991 відділом РАЦС Мінського району м. Києва (а.с.11, т.І).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 передав належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 в оренду ОСОБА_1 , відповідачу у справі, на підставі договору оренди квартири від 20.07.2019, акту прийому-передачі квартири від 20.07.2019, а також додаткових угод від 19.07.2021 та від 20.01.2023 (а.с.101-106, т.І).

Згідно свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 виданого 13.05.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві (а.с.95, т.І), 13.05.2000 ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_8 , прізвище дружини після одруження ОСОБА_8 .

Згідно договору забезпечення від 17.08.2020, наявного в матеріалах справи, сторони домовилися про те, що ОСОБА_3 оформляє заповіт на ім`я ОСОБА_1 щодо квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується довічно утримувати ОСОБА_3 за свій рахунок, а також гарантує недоторканність його прав на постійне проживання у даній квартирі, вирішення всіх нагальних потреб, належний догляд, триразове харчування, не залишати одного без догляду на довгий час (більше одного дня), придбання ліків за свій рахунок необхідних для його лікування в домашніх умовах, а також під час перебування в лікарні на стаціонарному лікуванні (а.с.107-108, т.І).

Як встановлено судом, 14.02.2020 ОСОБА_3 видана довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кіхтенком Т.О., на право бути представником в усіх державних органах з усіх без винятку питань, що стосуються отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 з подальшою реєстрацією дубліката у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.96, т.І).

Згідно заповіту посвідченого 20.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2840 (а.с.110, т.І), ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Заповіт містить посилання на те, що його записано зі слів ОСОБА_3 , особу якого встановлено та дієздатність перевірено, прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності приватного нотаріуса.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у віці 83 років у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 14.08.2023 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.112, т.І).

Згідно договору №414 про надання ритуальних послуг від 17.08.2023, а також актів приймання-передачі наданих послуг від 17.08.2023 (а.с.115-119), укладених між ФО-П ОСОБА_10 та ОСОБА_4 (чоловіком відповідача), сторони домовились щодо надання комплексу ритуальних послуг пов`язаних з організацією та проведенням поховання померлого ОСОБА_3 .

В матеріалах справи містяться чеки та квитанції на придбання відповідачем продуктів харчування, ліків тощо для ОСОБА_3 , а також записи щодо здійснення витрат відповідачем на його утримання вчинені особисто ОСОБА_3 , що не заперечувалося стороною позивача в ході розгляду справи (а.с.120-191, 197-202, т.І).

Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідач здійснювала переказ коштів на утримання ОСОБА_3 , а також оплачувала житлово-комунальні послуги за утримання спірної квартири (а.с.5-47, т.ІІ).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що знайома з позивачем, остання є її хрещеною, перебуває з нею у дружніх стосунках. З ОСОБА_3 свідок добре знайомий, приїжджала до нього, відвозила до лікарні, купувала ліки у 2019 році. З початком війни свідок з ним не спілкувалася, проте телефонувала. Свідок повідомила, що коли ОСОБА_3 проживав у позивача, то спочатку усе було добре, а з 2019 року ОСОБА_3 став почуватися погано, проживаючи у квартирі позивача з її сім`єю, йому було мало простору, там була маленька дитина, що послугувало його переїзду до належної йому квартири. Зазначила, що за відсутності позивача ОСОБА_3 завжди цікавився про позивача, вони спілкувалися, проте не так часто як хотілося б. Щодо квартирантів та про договір свідок нічого не знає, під час відвідування ОСОБА_3 у його квартирі нікого не було. Вказувала, що коли ОСОБА_3 телефонував свідкові та просив її щось йому купити, то вона купувала та приносила ліки, які йому прописували у лікарні, назв вона не пригадує, купувала їжу, цигарки, двері відкривав особисто ОСОБА_3 , щодо тиску з приводу заволодіння майно не натякав, спілкувалися вони недовго. З початком війни свідок перестала відвідувати ОСОБА_3 внаслідок переїзду. Про смерть ОСОБА_3 свідок дізналась через місяць після його смерті від позивача. Свідок зазначив, що заінтересований в розгляді справи.

Свідок ОСОБА_12 допитаний в судовому засіданні показав, що позивач є його співмешканкою, відповідач квартирантка. Вказував, що ОСОБА_3 з 2017 року до 2019 року проживав у позивача, а потім оскільки було мало місця він повернувся проживати до своєї квартири, ключі від неї у позивача забрав, проте мали номер телефону ОСОБА_3 і свідок, і позивач, і спілкувалися з ним по телефону, хоч він і не завжди брав слухавку, а іноді відповідав у грубій формі, відвідували, допомагали по господарству. Свідок повідомив, що коли почалася війна, ОСОБА_3 зателефонував йому та попросив прийти, тоді свідок до нього приходив, приносив цигарки та продукти харчування, бачив що ОСОБА_3 погано себе почував, нікого з сім`ї відповідача тоді не було, про відносини з відповідачем нічого свідку не розповідав, тільки просив з нею не спілкуватися, а коли повернулась відповідач, то ОСОБА_3 знов почав ігнорувати його. Знає, що ОСОБА_3 лежав у лікарні, проте просив до нього не приходити. Про смерть ОСОБА_3 свідок дізнався від відповідача, де він похований свідку невідомо. Свідок пояснив, що один раз йому було заборонено відвідування самим ОСОБА_3 , в інші рази за бажанням останнього він завжди вільно його відвідував, позивач теж приходила раз в тиждень, проте у 2021 році ОСОБА_3 забрав у неї ключі від квартири без будь-яких пояснень, при тому що позивач чудово спілкувалася з батьком. Як зазначив свідок, він заінтересований в розгляді справи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що знайома з відповідачем, є сусідкою по будинку, проживає над ними по стояку, з позивачем не знайома. Вказала, що до травня 2020 року не проживала у цьому будинку, а після переїзду познайомилася з відповідачем та ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що коли почалася війна, то вона залишилась вдома та обмінялася телефонними номерами з ОСОБА_3 , він дав їй ключі від квартири про всяк випадок, відповідач попросила свідка щоб вона хоч інколи приносила продукти, відповідач надавала свідку гроші, і свідок купувала ліки, зокрема купували інгалятор, продукти, цигарки, ще допомагав друг ОСОБА_3 , і чоловік відповідача, раз чи два на тиждень приносив продукти, позивача свідок жодного разу не бачила. Свідок пояснила, що спілкувалася з ОСОБА_3 до війни близько 4-5 разів, і жодного разу не чула від нього про доньку чи онуку, завжди питав за відповідача, свідок не представляла хто вона, та і не запитувала.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду показала, що знайома з відповідачем по-сусідськи, позивача не знає. Повідомила, що мешкає у будинку з 1998 року, по-сусідськи знайома з ОСОБА_3 ще з 2000-х років, бувала у нього в гостях раз на кілька тижнів, на думку свідка він був нормальною та адекватною людиною не дивлячись на вік. Свідок вказувала, що знала про існування доньки у ОСОБА_3 , знала, що відповідач орендує його квартиру, зазначила, що могла б купувати йому продукти на прохання відповідача, але потреби в тому не було, оскільки йому і так приносили продукти харчування, проте позивача свідок не бачила.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Стаття 1257 ЦК України передбачає перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Судом встановлено, що підставами для звернення позивача до суду із позовною заявою про визнання заповіту недійсним позивач зазначив відсутність волевиявлення спадкодавця та застосування до нього психічного тиску, тобто позивачем не ставиться під сумнів дієздатність померлого ОСОБА_3 під час складання заповіту.

З цих підстав позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування медичної документації стосовно ОСОБА_3 , оскільки з огляду на характер спірних правовідносин, стан здоров`я померлого ОСОБА_3 не є предметом розгляду в цьому провадженні та відповідно підставою позовних вимог.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Дослідивши матеріали справи, суд не може взяти до уваги покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки свідки є заінтересованими у результатах розгляду справи, чого під час допиту в судовому засіданні вони не заперечували.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а твердження позивача в обґрунтування позовних вимог, є лише припущеннями позивача, які належним чином не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки судом достовірно встановлено, що складений та підписаний 20.08.2020 ОСОБА_3 заповіт повністю відповідав його волі та вчинений без примусу та тиску, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов Дмитро Володимирович ( АДРЕСА_5 ), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Довга Катерина Анатоліївна ( АДРЕСА_6 ) про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Після набрання рішення законної сили, скасувати заходи забезпечення позову вжиті постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2024 (ун. № 756/1056/24) у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно розпорядження № НОМЕР_7 від 09 вересня 1994 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 13.12.2024.

Суддя: Олексій ДИБА