ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4992/24 Справа № 212/6422/23 Суддя у 1-й інстанції - Ведяшкіна Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року, яке ухвалено суддею Ведяшкіною Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 24.02.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання банківських послуг № б/н від 24.02.2011 року, у зв`язку з чим 24.02.2011 року відповідач підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та отримав кредиту карту «Універсальна», яка в подальшому перевидавалась, але відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого, станом на 07.07.2023 року, виникла заборгованість у розмірі 49695,61 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 40174,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9521,53 грн., яку позивач просив суд стягнути на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 рокупозовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.02.2011 року, яка виникла станом на 07.07.2023 року, у розмірі 49695 гривень 61 коп. (яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 40174,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9521,53 грн.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень.

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Вовка М.В. про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк М.В., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у підписаній відповідачем Заяві відсутні умови щодо порядку та підстав нарахування відсотків. При цьому, на переконання відповідача, посилання позивача на Умови та Правила банківських послуг є помилковим, оскільки такі Умови ним не підписувалися, а тому вони не можуть вважатися складовою укладеного між сторонами договору, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Зазначає, що Паспорт споживчого кредиту не можна вважати складовою кредитного договору, адже у ньому зазначено лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну зазгальну вартість кредиту, що прередує укладенню кредитного договору. Крім того, Анкета-заява булла підписана у 2011 році, а Паспорт споживчого кредиту був підписаний у 2022 році, тобто після укладення договору. Вказує й на те, що у розрахунку заборгованості наявні відомості про погашення відсотків за рахунок кредитних коштів, що не узгоджено сторонами, а тому нарахування позивачем тіла кредиту у розмірі 40 174,08 грн. є незаконним.

Судом не було враховано та не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що кошти з картки були зняті несанкціоновано. Зазначає, що позивачем не було надано суду доказів того, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.02.2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 24.02.2011 року, та, відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитні картки:

«Універсальна» GOLD №955890 від 29.10.2014 року,

«Універсальна» GOLD №228326 від 20.12.2016 року,

«Універсальна» GOLD №772388 від 21.04.2018 року,

«Універсальна» GOLD №748880 від 27.01.2022 року,

«Універсальна» GOLD №8416964 від 15.07.2022 року (а.с.14)

У подальшому розмір кредитного ліміту зменшився до 38850 грн. (а.с.154).

Згідно Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Привалами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

Згідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Позичальником протягом дії кредитного договору порушувалися його умови: не сплачувалися вчасно відсотки за користування кредитом та чергові погашення кредиту, у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунку, за вказаним кредитним договором, станом на 07.07.2023 року, утворилась заборгованість у розмірі 49695,61 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 40174,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9521,53 грн. ( а.с.10-13).

Ці дані також підтверджуються випискою за договором № б/н за період з 29.10.2014-10.07.2023 (а.с.58-68).

Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №13760 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 15.07.2022 року до ВП №4 КРУП надійшла заява ОСОБА_1 про те, що невідома особа 14.07.2022 року близько 10-00 годин шахрайським шляхом зняла кошти з кредитної картки ПриватБанку в сумі 36686 грн. (а.с. 86).

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено Кредитний договір б/н від 24 лютого 2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним Кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення, у визначеному позивачем розмірі. При цьому, суд дійшов висновку, що факт несанкціонованого списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки обов`язок вжити всіх заходів для запобігання втраті, викраденню чи отриманню інформації про ПІН-код картки іншими особами покладено саме на держателя цієї картки, тобто на відповідача у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , шляхом підписання Заяви про приєднання, 24 лютого 2011 року було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В Анкеті-заяві позичальника від 24 лютого 2011 року відсутні відомості щодо відсоткової ставки за кредитним договором.

Разом з тим, позивачем до суду першої інстанції було надано Заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаній відповідачем у справі 18 березня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 , на підставі ст. 634 ЦК України, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції чинній на дату підписання (а.18), та Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом №сп-2010-256 від 06.03.2010 року (а.с.23-48), згідно яких процента ставка була визначена на рівні 42% річних для карт Універсальна та 40,8 % річних для карт Універсальна GOLD.

Зазначене було враховано судом першої інстанції, а тому колегією суддів не приймаються доводи апеляційнорї скарги про те, що посилання позивача на Умови та Правила банківських послуг є помилковим, оскільки такі Умови відповідачем не підписувалися, а тому вони не можуть вважатися складовою укладеного між сторонами договору, що узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві позичальника домовленості сторін про сплату відсотків після закінчення строку дії договору, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тоді як у даній справі належними та допустимим доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом №сп-2010-256 від 06.03.2010 року

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідачу було надано кредитні картки, із терміном дії останньої із них червень 2016 року.

Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчується із закінченням строку дії кредитної картки червень 2026 року (а.с. 14), то у Банка наявні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, станом на 07 липня 2023 року.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк, правовим наслідком якого є відповідальність боржника.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак останній взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, вчасно не вносив платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 40 174,08 грн.

При цьому, колегією суддів перевірено розмір заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору б/н від 24 лютого 2011 року, зі змінами внесеними 18 березня 2021року, який підписано сторонами.

Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що кошти були перераховані з його карткового рахунку невідомими особами, без його відома та згоди, виходячи з наступного.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пункту 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг, власник, відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно п. 1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, клієнт зобов`язується не передавати Карти, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass або нанесені на них дані в цілях, які не передбачені цим Договором і суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Згідно з п. 1.1.5.14 Умов та Правил, клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobilBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Пунктом 2.1.1.9.3 Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, встановлено, що держатель картки зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу (пункт 2.1.1.9.5 Умов та Правил надання банківських послуг).

За таких обставин, саме на відповідача, як держателя карти, покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні ПІН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobilBanking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку надання банківських послуг під час використання цих каналів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно талону-повідомлення єдиного обліку №13760 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 15.07.2022 року до ВП №4 КРУП надійшла заява ОСОБА_1 про те, що невідома особа 14.07.2022 року близько 10-00 годин шахрайським шляхом зняла кошти з кредитної картки ПриватБанку в сумі 36686 грн. (а.с. 86).

Згідно ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2022 року, постановленої по кримінальному провадженню №0000110 від 08 серпня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, під час допиту потерпілого ОСОБА_1 стало відомо, що 14 липня 2022 року, приблизно о 09.10 годині, на своєму телефоні він гортав стрічку новин одного з каналів у додатку «Телеграм». На одному з телеграм-каналів він знайшов оголошення щодо допомоги держави у зв?язку з веденням бойових дій. Це нібито грошова допомога у розмірі 2 500,00 гривень. Потерпілий перейшов за посиланням. Після цього йому відкрився сайт, схожий на «Приват 24». Перейшовши на даний сайт, він ввів свій пароль та логін для входу в додаток. У потерпілого не вийшло зайти в систему «Приват 24». Він почав змінювати пароль. У нього знову нічого не вийшло. Після цього з банківської картки ОСОБА_1 були зняті грошові кошти у сумі 36 686,00 грн. Це була його банківська кредитна картка АТ КБ «ПРИВАТБАНЕ» № НОМЕР_1 .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що саме відповідач ОСОБА_1 своїми діями сприяв незаконному використанню ПІН-коду та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: