Номер провадження: 22-ц/813/6427/24
Справа № 521/8803/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/8803/19

Провадження номер: 22-ц/813/6427/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.С. 06 червня 2024 року, повний текст рішення складений 14 червня 2024 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 57 843,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та - 3 500,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення експертного дослідження. Також позивачка просить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі - 913,43 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02 вересня 1997 року, належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідачу на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2015року, належить квартира АДРЕСА_2 .

02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року її квартиру було затоплено відповідачем, який проживав у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище.

Відповідно до акту обстеження б/н від 02 листопада 2016 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки», причиною затоплення 02 листопада 2016 року квартири АДРЕСА_1 стало неправильне встановлення у квартирі АДРЕСА_3 вікна у великій кімнаті та деформація утеплення. В результаті чого у великій кімнаті її квартири було залито стелю, площею - 1 кв. м., лівий кут стіни, площею - 4 кв. м., та підлогу (лінолеум), - площею - 2 кв. м..

24 квітня 2017 року відповідачем також було залито її квартиру, про що був складений комісією КП ЖКС «Черьомушки» акт обстеження б/н від 24 квітня 2017 року, в якому було зазначено, що причиною затоплення квартири АДРЕСА_1 став прорив бойлера у квартирі АДРЕСА_3 . В результаті чого у квартирі позивачки було пошкоджено плитку в сан-вузлі та ванній кімнаті, а також пошкоджений ліноліум у коридорі.

24 вересня 2018 року відповідач знову залив її квартиру, про що був складений комісією КП ЖКС «Черьомушки» акт обстеження б/н від 24 вересня 2018 року, згідно якого причиною затоплення квартири АДРЕСА_1 стало халатне відношення відповідача до сантехнічного обладнання своєї квартири. В результаті чого на кухні у її квартирі було пошкоджено стелю, площею 1,5 кв. м., шпалери 2 п. м., плитку, площею 2х2, зруйнований короб 6 п. м., пошкоджено багети 2,5 п. м., кухонний уголок (куток) та посипалась шпаклівка.

Позивачка стверджує, що унаслідок залиття її квартира потребувала термінового поточного ремонту.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 05 березня 2019 року вартість ремонту в квартирі АДРЕСА_1 склала 57 843,00 грн..

Позивачка також зазначає, що неправомірними діями відповідача щодо залиття належної їй квартири їй було завдано також і моральна шкода, оскільки в результаті неодноразового залиття її квартири вона зазнала негативних емоцій та переживань з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним. Все це порушувало її звичайний спосіб життя, викликало необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації, призвело до погіршення здоров`я в період та після залиття квартири. Відшкодування моральної шкоди позивачка оцінює у розмірі 30 000,00 грн..

Стверджує, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати шкоду та ігнорує її звернення з цього приводу.

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 57 843,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, - 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 3 500,00 грн. - витрати, понесені на проведення експертного дослідження. Також стягнуто - 913,43 грн. по сплаті судового збору (Т. 1, а. с. 82 88).

Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення та рішення за результатами її розгляду

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року, в якій просив вказане рішення скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (Т. 4, а. с. 3 12).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2021 року скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року. Призначено справу до розгляду (Т. 4, а. с. 38 40).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 57 843,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 500,00 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі - 913,43 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, тому завдана позивачці шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки та не надав належних та допустимих доказів щодо причин залиття не з його та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди (Т. 4, а. с. 226 230).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Фомічов І.О., діючий від імені ОСОБА_2 , просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2024 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не взято до уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовився від участі при складанні акту або не надав доступу до власної квартири; 2) не доведений факт обстеження квартири відповідача; 3) наявні акти комісійних обстежень не можуть бути належними та допустимими доказами; 4) позивачкою не доведено, що саме з вини та умисних дій відповідача було завдано майнової шкоди (Т. 4, а. с. 235 - 236).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.07.2024 року відкрито апеляційне провадження у справі (Т. 4, а. с. 239 240).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.08.2024 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, призначено розгляд справи в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с. 244).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 20.08.2024 року №2518/0/15/-24 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2024 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів та призначено справу до судового розгляду (Т. 5, а. с. 6 6 зворотна сторона).

18.10.2024 року від адвоката Дьоміної Т.В., діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні адвокат Фомічов І.О., діючий від імені ОСОБА_2 , підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 1997 року належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею - 65,8 кв. м., житловою площею - 38, 5 кв. м. (Т. 1, а.с. 9 - 10).

09 вересня 1997 року право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» (Т. 1, а. с. 10 зворотна сторона).

Відповідно до технічного паспорту від 05 грудня 2018 року, оформленого на ім`я ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_4 , загальною площею - 65,8 кв. м., житловою площею 38,5 кв. м. складається з трьох жилих кімнат, площею - 12,4 кв. м., - 8,9 кв. м., - 17,2 кв. м., кухні, площею - 9,4 кв. м., ванної кімнати, площею - 2,5 кв. м., коридору, площею - 9,2 кв. м., вбиральні, площею - 0,9 кв. м., вбудованої шафи, площею - 0,5 кв. м., лоджії, площею - 1,6 кв. м. та - 3,2 кв. м. (Т. 1, а. с. 11 - 12).

ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 2015 року належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18 лютого 2021 року (Т. 3, а. с. 19 - 21).

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці, була залита власником квартири АДРЕСА_3 , що знаходиться поверхом вище.

Причиною залива квартири АДРЕСА_1 , 02 листопада 2016 року стало неправильне встановлення у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку вікна у великій кімнаті та деформація утеплення, в результаті чого у великій кімнаті квартири АДРЕСА_5 було залито: - стеля, площею - 1 кв. м.; - лівий кут стіни, площею - 4 кв. м.; - підлога ліноліум, площею - 2 кв. м.. Вказане підтверджується актом обстеження б/н від 02 листопада 2016 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки» (Т. 1, а. с. 29).

Встановлено, що причиною залива квартири АДРЕСА_1 24 квітня 2017 року став прорив бойлера у квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку, в результаті чого в квартирі АДРЕСА_5 було пошкоджено плитку в сан-вузлі й ванній кімнаті та пошкоджено ліноліум у коридорі, що підтверджується актом обстеження б/н від 24 квітня 2017 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки» (Т. 1, а. с. 16, 30).

Причиною залива квартири АДРЕСА_1 24 вересня 2018 року стало халатне відношення власника квартири АДРЕСА_3 до сантехнічного обладнання у квартирі, що призвело до пошкодження кухні в квартирі АДРЕСА_1 , а саме - було пошкоджено стелю, площею 1,5 кв. м., шпалери - 2 п. м., плитку, площею - 2х2, зруйнований короб - 6 п. м., багети 2,5 п. м., кухонний уголок (куток), посипалась шпаклівка. Вказане підтверджується актом обстеження б/н від 24 вересня 2018 року, складеного комісією КП ЖКС «Черьомушки» (Т. 1, а. с. 17, 31).

Відповідно до висновку експертного дослідження від 05 березня 2019 року, який стороною відповідача не оскаржувався, вартість матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , складає 57 843,00 грн. (Т. 1, а. с. 19 -26).

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №21-4621 від 28 листопада 2023 року наявних слідів неконтрольованого витоку води, замокань, тощо в місцях розташування сантехнічних приладів в квартирі АДРЕСА_2 , не виявлено (Т. 3, а. с. 160 - 164).

По справі виникли правовідносини щодо завдання майнової та моральної шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних вищевказаних висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири.

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.».

Дослідивши акти про залиття, які містяться у справі як письмові докази, колегія вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про їх неправомірність або нечинність, матеріали справи не містять.

Факти залиття квартири АДРЕСА_1 , власником якої є позивачка, з вище розташованої квартири АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу на праві власності, підтверджується актами комісії КП ЖКС «Черьомушки» від 02 листопада 2016 року, 24 квітня 2017 року та 24 вересня 2018 року (Т. 1, а. с. 29, 30, 31).

Колегія суддів звертає увагу, що вказані акти складені компетентною комісією, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що вони містять неправильну чи неправдиву інформацію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вину у завданій позивачці шкоді відповідачем не спростовано.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що складені акти відповідають за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття.

Відповідач, зі свого боку, не спростував відомостей, викладених у вищевказаних актах, а лише бездоказово заперечував проти них, що робить його доводи у цій частині неспроможними.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки та не надав належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

На підтвердження розміру матеріального збитку позивачкою надано висновок судового експертного будівельно-технічного та оціночно-технічного дослідження по визначенню розміру завданої матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 від 05 березня 2019 року № 50/18, складеного судовим експертом Сікорською О.А. на замовлення ОСОБА_1 .. Відповідачем вказаний висновок не спростований.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що висновок судового експертного будівельно-технічного та оціночно-технічного дослідження по визначенню розміру завданої матеріальної шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 від 05 березня 2019 року № 50/18, складений судовим експертом Сікорською О.А. на замовлення ОСОБА_1 , є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки судове експертно будівельне-технічне та оціночне-технічне дослідження проведено атестованим судовим експертом, який обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок. Дослідження містить обґрунтовані відповіді на поставлені питання, поряд із дослідженням письмових матеріалів проведено огляд об`єктів будівельно-технічного дослідження із зазначенням дати огляду та отриманих результатів з фотофіксацією (Т. 1, а. с. 21 - 26).

Згідно з пп. 5.1 п. 5 розд. 2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень тільки будівельно-технічна експертиза достовірно, справедливо, достатньо та належно може зазначити, яка шкода була завдана в результаті залиття квартири.

Згідно ст. 76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) для вирішення справи, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Згідно ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Таким чином, долучений позивачкою до матеріалів справи Висновок експерта від 05 березня 2019 року №50/18 є належним доказом, який підтверджує факт спричинення позивачці матеріальної шкоди у розмірі 57 843 грн..

Отже, судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та надано їм належну правову оцінку, правильно встановлено обставини справи, у результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому не можуть бути підставами для скасування ухваленого у справі судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Фомічова Ігоря Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе