02.07.2024 Справа № 363/1274/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Василенко Г.В., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та примусове виселення з місця постійного проживання,-

встановив:

14.03.2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій просив: визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування та виселити її з квартири, що належить Позивачу на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.2018 року шлюб між сином Позивача ОСОБА_6 та Відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідач разом із спільною з сином Позивача дитиною ОСОБА_7 продовжує проживати у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Позивачу. В той же час, станом на дату подачі даного позову, Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Комунальні послуги за користування квартирою, в якій проживають сторони спору сплачує саме Позивач. Оскільки Відповідач не є членом сім`ї Позивача, не веде спільного побуту із Позивачем та не несе витрат пов`язаних із сплатою комунальних послуг, витрат по утриманню житлового приміщення, проживання Відповідача у квартирі, що належить Позивачу, при зареєстрованому місці проживання у іншому житловому приміщенні, являється порушенням права власника квартири (Позивача) вільно розпоряджатися своєю власністю, а наявність іншого зареєстрованого місця проживання Відповідача у м. Києві не позбавляє відповідача житла у випадку його примусового виселення із квартири Позивача. На підставі викладеного, представник позивача змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.03.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.05.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог. 02.04.2024 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив, в якому зазначили, що надана інформація про право власності не відповідає дійсності, оскільки Ордер на квартиру не дає права вільно розпоряджатися майном: продавати його, здавати квартиру в оренду тощо. У зв`язку з відсутністю права власності позивач не мала права звертатись до суду з позовною заявою, оскільки квартира знаходиться в комунальній власності житлового і комунального господарства Вишгородської міської ради. Зазначили також, що комунальні платежі відповідачкою регулярно сплачуються. Твердження, що Відповідачка не є членом сім`ї та про відсутність родових відносин не відповідає дійсності. Її дочка ОСОБА_7 2010 р.н., яка навчається у Академічному ліцеї «Інтелект» у місті Вишгород, та яка має місце реєстрації, те саме, що і позивачка. Виселення відповідачки також неможливе, у зв`язку з тим, що відповідачка проживає за цією адресою вже 19 років, з моменту одруження в 2005 році з сином позивачки та продовжувала проживати після розлучення з дитиною, за місцем реєстрації неповнолітньої дитини разом з колишньою свекрухою за її усною згодою. Відповідачка прописана у АДРЕСА_3 . Крім неї за адресою реєстрації реально проживає ще 6 осіб. Вселення до місця реєстрації неможливе у зв`язку з тим, що з кола прописаних та проживаючих людей є дві неповнолітні дитини та дві людини похилого віку, а саме три родини у трьох кімнатній квартирі де відсутня окрема житлова площа (кімната) для відповідачки та її неповнолітньої дитини Мілентій Златі. Доходи відповідачки дуже маленькі, що унеможливлює орендувати окреме житлове приміщення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 на сім`ю в складі з 4 чоловік ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 ) видано Ордер № 596 на право займання 2 кімнат 27,3 кв.м. у квартирі АДРЕСА_4 . Пос. ГЄС пос. Вишгород. Ордер виданий на підставі рішення Закома Райради від 16.06.1966 р. № 16 (а.с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.56).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.02.2024, виданого депутатом Вишгородської міської ради ОСОБА_11 , вбачається, що ОСОБА_5 проживає в АДРЕСА_1 з сином - ОСОБА_6 , онукою - ОСОБА_7 , невісткою - ОСОБА_3 (а.с.12).

З Довідки Вишгородської міської ради № 173 від 21.02.2024 р. видно, що відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 21.02.2024, виданого депутатом Вишгородської міської ради ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_5 , зареєстрована та дійсно фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з невісткою ОСОБА_3 та онучкою ОСОБА_7 по теперішній час. Зареєстрований за вищевказаною адресою син ОСОБА_6 за місцем реєстрації фактично не проживає по теперішній час (а.с. 13).

З Витягу про зареєстрованих у житловому приміщення/ будинку осіб № 248 від 23.02.2024 р. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (а.с.15).

З Витягу з реєстру територіальної громади від 23.03.2024 р. вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_5 (а.с. 57).

З Витягу з реєстру територіальної громади від 24.03.2024 р. вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 є АДРЕСА_1 (а.с. 58).

З Довідки Академічного ліцею «Інтелект» Вишгородської міської ради від 25.03.2024 р. № 01-40/88 вбачається, що ОСОБА_7 дійсно навчається у Академічному ліцеї «Інтелект» Вишгородської міської ради у 8-В класі (а.с.60).

До матеріалів справи долучний судовий наказ від 08.02.2024 по справі № 363/640/24, виданий Вишгородськии районним судом Київської області (а.с. 16), копія заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, заявником якої є ОСОБА_3 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_1 ), боржником якого є ОСОБА_6 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) (а.с. 17-19), Наказ Вишгородської міської комплексної дитячо-юнацької спортивної школи № 6-к від 19.02.2024 р. про прийняття на роботу ОСОБА_5 (а.с. 20), копія квитанцій (а.с. 22-32), (а.с. 71-81, 89-91), Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 59), довідка про працевлаштування ОСОБА_3 в ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» від 23.03.2024 р. № 240323/Вих1 (а.с.61), довідка ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС» від 25.03.2024 р. № 240325/Вих2 про заробітну плату ОСОБА_3 (а.с. 62), Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкті нерухомого майна № 371006675 від 22.03.2024 (а.с.63), результати психологічного обстеження ОСОБА_7 (а.с.64-65).

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України.

За змістом ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України).

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ст. 109 ЖК України).

Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (стаття 156 Житлового кодексу України).

Стаття 116 Житлового кодексу України передбачає виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення. Зокрема: якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела належними та достатніми доказами обставин, на які вона посилається як на підставу позову, не наводить жодного обґрунтованого аргументу та не надає жодного доказу перешкоджання їй у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , не надає доказів, що відповідач перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності, володіння, користування та розпорядження квартирою.

Твердження Позивача про самостійну оплату комунальних послуг за користування квартирою та, що відповідачка не є членом сім`ї і не веде спільного побуту з позивачем та не несе витрат по утриманню квартири спростовуються матеріалами справи, а саме копіями квитанцій про сплату комунальних послуг.

Крім того, позивачка не надала переконливих та належних доказів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача з квартири, оскільки в позові та додатках до нього не надано доказів про факти систематичного руйнування чи псування спірного жилого приміщення, використання його не за призначенням та систематичного порушення правил співжиття з боку відповідача, тощо.

На підставі вищезазначеного, дослідивши всі докази надані сторонами та доводи, викладені в позові та у відзиву на підтвердження своїх доводів та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними в судовому засіданні, у зв*язку з чим підстав для задоволення позову у суду немає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 12.07.2024 року.

Позивач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 14.06.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , фактична адреса: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 )

Головуючий: М.Б.Баличева