ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/2248/24

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1654/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2024 року (місце ухвалення м. Бахмач) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 27.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 4221777 на суму 15000 грн, 31.05.2021 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 2420286 на суму 7200 грн шляхом підписання електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора.

Вказує, що позивач на підставі договору відступлення прав вимоги від 10.01.2023, укладеного з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», набуло право вимоги до Відповідачки за договором про надання споживчого кредиту № 4221777, укладеним Відповідачкою з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та за договором позики № 2420286, укладеним з ТОВ «МАНІФОЮ». У свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вищевказаної вимоги до Відповідачки на підставі договору від 30.12.2021, укладеного з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та договору від 13.10.2021, укладеного з ТОВ «МАНІФОЮ».

Посилається, у зв`язку з порушенням відповідачкою своїх зобов`язань, у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 4221777 від 27.05.2021у розмірі 49397,16 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 15000 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 33890 грн, інфляційні збитки 438,12 грн, 3% річнх 69,04 грн, а за договором позики від 31.05.2021 № 2420286 у розмірі 120326,40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 7200 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 113126,40 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 36473 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 7200 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 29273 грн.

В позові ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договорами № 4221777 від 27.05.2021, № 2420286 від 31.05.2021 у розмірі 85870,16 грн, а також судовий збір у розмірі 3028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 17000 грн.

Рішенням Бахмацького районного суду від 30.09.2024 позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» кредитну заборгованість:

1) за договором про надання споживчого кредиту № 4221777 від 27.05.2021 в сумі 49397 грн 16 коп.;

2) за договором позики № 2420286 від 31.05.2021 в сумі 36473 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 3028 грн у рахунок відшкодування судового збору та 4000 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду обґрунтовано доведеністю факту неналежного виконання зобов`язання за кредитними договорами, наявність заборгованості, яку відповідачка не сплатила та не спростувала, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Бахмацького районного суду від 30.09.2024 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр».

За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги заявниця посилається на те, що вона не заперечує щодо можливості підписання будь-якого договору одноразовим електронним ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», проте в матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору.

Тому вважає, що матеріали судової справи не містять жодного доказу, що укладення договору від 31.05.2022 № 2420286, від 27.05.2021 № 4221777 відбувалось в порядку, визначеному чинним законодавством.

Як зазначає заявниця, позивачем не надано інформацію від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачці, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідачка реєструвалась в ЕС «кредиторів», а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації та не надано доказів електронного підпису спірного правочину кредитодавцем.

В обґрунтування зазначених доводів заявниця посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 26.10.2022 № 227/3760/19-ц, у постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 545/1750/21, у справі № 917/1307/18.

Також заявниця не погоджується з висновком суду першої інстанції про отримання відповідачкою коштів на підставі листів ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», оскільки належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачці коштів можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України. Вважає, що вказані листи не відповідають вимогам первинних бухгалтерських документів і не можуть бути належними доказами у справі, оскільки не містять ідентифікуючих даних щодо особи отримувача, номера рахунку та номеру картки, що унеможливлює встановлення особи, якій були перераховані кошти.

В обгрунтування вказаних доводів заявниця посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц, від 14.06.2018 у справі № 364/737/17, від24.05.2018 у справі № 630/366/16-ц, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц.

За доводами скарги, позивачем також не надано доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «Маніфою», ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ТОВ «Контрактовий дім», які здійснило переказ коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачу.

Крім того, вказує, що матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «Маніфою», ТОВ «Авентус Україна» як кредитних на рахунки ТОВ «Універсальні платіжні рішення», ТОВ «Контрактовий дім» для здійснення переказу коштів на виконання вимог кредитних договорів для подальшого переказу їх відповідачу, а доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються судом як припущення.

Також заявниця не погоджується із вказаним позивачем розрахунком заборгованості, оскільки у п.1.4. нібито укладеного договору від 27.05.2021 № 4221777 та у пункті 2.3.4. нібито укладеного договору від 31.05.2022 № 2420286 зазначається, що строк кредитування становить 30 календарних днів, а вартість кредиту становить 23550,00 за договором від 27.05.2021 № 4221777 та 8704,44 грн за договором від 31.05.2022 № 2420286, проте позивач просить стягнути з відповідача за договором від 27.05.2021 № 4221777 - 63163,00 грн та за договором від 31.05.2022 № 2420286 36473,00 грн, що не відповідає вимогам нібито укладених договорів. Доказів того, що сторони змінювали умови нібито укладених кредитних договорів, позивачем не надано.

В обґрунтування зазначених доводів заявниця посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц , від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, Верховного Суду, викладені у постановах від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 4221777 від 27.05.2021, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою в електронній формі та підписаного останньою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А337029, відповідачка отримала кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 на строк 30 днів, із встановленням стандартної процентної ставки 1.90% в день (24079.41% річних) та зниженої процентної ставки 0.57% в день (582.51% річних) (а.с.8-12, 13-15).

З копії листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08.07.2024 № 7/5316, адресованого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та копії листа ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» від 12.06.2024 № 380/24, адресованого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», вбачається, що 27.05.2021 був здійснений успішний переказ на картку ОСОБА_1 на суму 15000,00 грн.; номер транзакції 948928284 (а.с. 23, 25).

Згідно з листом від 29.06.2021 № 4221777, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило ОСОБА_1 про наявність простроченої заборгованості за договором № 4221777 від 27.05.2021 в сумі 18420,00 грн. та про фіксацію взаємодії з метою захисту правового інтересу учасників врегулювання простроченої заборгованості (а.с. 15-16 зворот).

За матеріалами справи, 30.12.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 30-12/2021, за умовами якого право грошової вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі Боржників, за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі і за договором, укладеним з Відповідачкою, перейшли до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Станом на дату укладення вказаного договору 30.12.2021 - заборгованість Відповідачки за кредитним договором № 4221777 від 27.05.2021 становила 48890,00 грн, яка складається з: 15000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту та 33890,00 грн. заборгованість за процентами (а.с.37-42, 48).

Також вбачається, що на підставі Договору позики № 2420286 від 31.05.2021, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та Відповідачкою, останній на умовах повернення, платності та строковості було надано позику у сумі 7200 грн строком до 30.06.2021, шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником в особистому кабінеті на веб-сайті товариства (а.с.16 зворот -21).

Умовами зазначеного договору визначено процентну ставку за кредитом: середньоденний розмір процентів за користування позикою акційний, фіксований 0.69650; середньоденний розмір процентів за користування позикою базовий, фіксований 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою межах повного строку позики; базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою (а.с.17).

Судом також встановлено, що відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору (j15148) та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки для перерахування грошових коштів, та взяла на себе зобов`язання повернути суму позики та сплатити проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

Відповідачкою із використанням електронних підписів одноразових ідентифікаторів були підписані паспорт позики (h61174) та розрахунок за договором позики (j15148) (а.с.20-22).

Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 03.07.2024 № 2782_48, адресованого ТОВ «МАНІФОЮ», 31.05.2021 був здійснений успішний переказ на картку клієнта НОМЕР_1 на суму 7200,00 грн.; номер транзакції 91748580 (а.с. 24 зворот).

За матеріалами справи, 13.10.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 13/10-2021, за умовами якого право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором, укладеним з відповідачкою, перейшло до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Станом на дату укладення вказаного договору - 13.10.2021 - заборгованість Відповідачки за Договором позики № 2420286 від 31.05.2021 становила 22262,40 грн та складала: 7200 грн заборгованість за сумою позики, 11462,40 грн заборгованість за процентами за користування позикою та 3600,00 грн заборгованість за процентами за прострочену позику (а.с.43-47, 49).

За умовами зазначеного договору факторингу фактор відступив клієнту право вимоги за договорами позики, строк платежів за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. З моменту переходу до фактора права вимоги, всі гарантії, надані боржниками щодо погашення грошових зобов`язань перед клієнтом (у разі наявності), стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору (а.с.43, 44).

10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у відповідних Додатках було відступлено Позивачу (а.с.50-61)

Згідно Реєстру боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 та розрахунку заборгованості, Позивач набув права грошової вимоги до Відповідачки за договором № 4221777 на суму 49397,16 грн, яка складає 15000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 33890,00 грн заборгованість за процентами та 507,16 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України, а також за договором № 2420286 на суму 120326,40 грн, яка включає: 7200,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 113126,40 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.54-55, 58 зворот 59, 60, 61).

Сума заборгованості, яку просить стягнути Позивач з Відповідачки становить: за договором № 4221777 49397,16 грн, яка складає 15000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 33890,00 грн заборгованість за процентами, 438,12 грн інфляційних збитків та 69,04 грн 3% річних; за договором № 2420286 36473,00 грн, яка включає: 7200,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням та 29273,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Позивач є юридичною особою, основним видом діяльності якої є 64.19 Інші види грошового посередництва (а.с. 62, 65).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доведеним є факт неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, наявність заборгованості, яку відповідачка не сплатила та не спростувала, що є підставою для стягнення заборгованості на користь позивача.

З висновком суду про наявність иідстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами погоджується апеляційний суд, проте висновки суду щрдр стягнення розміру заборгованості за кредитним договором не грунетуються на матеріалах справи, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та договором позики.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 27.05.2021 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 4221777 в електронній формі і який підписаний відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора А337029, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

Також, 31.05.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 2420286 в електронній формі і який підписаний відповідачкою шляхом використання одноразового ідентифікатора j15148, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

У вказаних договорах сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування кредитом/позикою, розмір і тип процентної ставки.

Кредитні договори є дійсними, у судовому порядку не оскаржувались відповідачкою. ОСОБА_1 не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції належних і допустимих документальних доказів на спростування факту укладення договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС Україна» та договору позики з ТОВ «МАНІФОЮ».

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Згідно зі п.п. 10.1., 10.6. п. 10 Кредитного договору від 27.05.2021, цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до реквізитів вищезазначеного Кредитного договору, ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора А337029

Підпунктом 10.8. п. 10 Кредитного договору передбачено, що підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства.

Згідно з п.п. 8.1. п. 8 Договору позики № 2420286 від 31.05.2021 усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку ж юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права та обов`язки для Сторін.

Відповідно до реквізитів вищезазначеного Договору позики, ОСОБА_1 підписала договір електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора j15148.

Підпунктом 8.3. п. 8 Договору позики передбачено, що підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ»; погоджується з умовами договору.

Таким чином, встановлено, що договори між первісними кредиторами та відповідачкою ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідачка через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитних договорів.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитні договори не були би укладеними сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірні договори укладені сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Окрім цього, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, договором позики, а також наявність у відповідачки грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.

Апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором і взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорі строки грошові кошти (позики та кредиту) та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 не зверталась до позивача із письмовою заявою про припинення дії договору ні до первісних кредиторів, ні до їх правонаступника.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні документальні підтвердження укладення кредитного договору та договору позики, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як підстава для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки за нормами ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачкою не надано.

Необгрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів перерахування позивачем грошових коштів на її картковий рахунок, враховуючи наступне.

Так, п. 2.1 Договору про надання споживчого кредиту № 4221777 від 27.05.2021 передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» (а.с. 23).

Згідно п. 2.6 Договору позики № 2420286 від 31.05.2021 встановлено, що позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті на веб-сайті Товариства протягом 3 (робочих) днів з дати підписання Договору. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки № НОМЕР_1 підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 24 зворот).

Відповідачкою не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідачка, в обґрунтування своїх заперечень та доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції, указувала на те, що позивачем не доведено факту отримання нею кредитних коштів та факту зарахування їх на поточний рахунок позичальника, однак, наголошуючи на відсутності доказів отримання ним коштів, які за умовами договорів переховувались в безготівковій формі на платіжну банківську картку № НОМЕР_1 , не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «Коллект Центр» не є первісним кредитором та не є банківською установою.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними договорами і взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорах строки грошові кошти (позики та кредиту) та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору, крім того ОСОБА_1 не зверталась до із письмовою заявою про припинення дії договорів ні до первісного кредитора, ні до його правонаступника, проте у апеляційній скарзі посилається, що не завперечує обставин укладення договорів, проте обґрунтовує незаконність рішення суду першої інстанції відсутністю належних доказів щодо перерахування коштів на її орахунок.

Не є обгрунтованими доводи скарги про те, позивачем не надано інформацію від мобільного оператора про належність номера телефону саме відповідачці, підтвердження направлення смс-повідомлення на цей номер, докази, що саме відповідачка реєструвалась в ЕС «кредиторів», а також не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації та не надано доказів електронного підпису спірного правочину кредитодавцем, враховуючи, що ТОВ «Коллект центр» не є первісним кредитором за спірними договорами, а тягар доказування неналежності мобільного номеру телефону лежить саме на відповідачці, яка не надала ні суду першої, ні апеляційному суду доказів, що зазначений у кредитному договорі та договорі позики належить не їй.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і доводи скарги про те, що листи ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» не відповідають вимогам первинних бухгалтерських документів у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і не містять ідентифікуючих даних щодо особи отримувача, номера рахунку та номеру картки, що унеможливлює встановлення особи, якій були перераховані кошти, оскільки у зазначених листах вказані номера договорів кредиту та позики, номер карткового рахунку, який відповідачка вказувала при реєстрації, а також вказано, що кошти були перераховані на підставі укладених договорів ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020 та між ТОВ «Універсальні платтіжні рішення» і ТОВ «Маніфою» № ФК-П-20/05-05 від 08.07.2020.

З огляду на те, що договори факторингу не є нікчемними за законом та не визнані судом недійсним, ТОВ «Коллект Центр» на підставі чинних договорів набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором та договором позики, а отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідачка не зверталася до суду з позовом про визнання недійсними правочинів щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами новому кредитору і обставини щодо правомірності таких правочинів знаходяться поза межами розгляду даної справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо розміру відсотків за користування кредитом.

Так, пред`являючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 4221777 від 27.05.2021, ТОВ «Коллект Центр» просило, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками у розмірі 33890 грн, інфляційні збитки у розмірі 438,12 грн та 3% річних у розмірі 69,04 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» останнє набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 48890 грн, з яких: 15000 грн заборгованість за тілом; 33890 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 49).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» останнє набуло право вимоги до відповідачки у сумі 49397,16 грн, з яких 15000 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками 33890 грн, відповідальність ща порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України 507,16 грн (а.с. 60).

Згідно з пунктом 3.1 Договору про надання споживчого кредиту нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині (у тому числі, їх розмір і порядок нарахування), суд першої інстанції посилаючись на умови Кредитного договору та Договору факторингу, не врахував, що за умовами п. 1.4 цього кредитного договору строк кредиту складає 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розіділ 4 цього Договору.

Аналогічні умови щодо строку кредитування строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації визначені у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом кредитодавця та споживача ОСОБА_1 (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 1.5.1 Договору про надання споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 1,90% в день застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

Пунктом 4.3.1 Договору передбачено, що якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на наступний календарний день, що слідує за днем закінченням такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп. 4.2.2.-4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен деньавтопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно пп. 4.3.2. Споживач дає згоду на автопролнгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп. 4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та відбулось продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у пордяку передбаченому п. 4.2. Договору.

Як зазначено в пункті 3.2 Договору про надання споживчого кредиту до періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана в Графіку платежів, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, відбулася пролонгація строку кредиту відповідно до п. 4.2 цього Договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказану в Графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день.

Із змісту укладеного між сторонами кредитного договору та Паспорту споживчого кредиту убачається, що строк кредитування встановлено 30 днів і за спливом цього строку позичальник зобов`язався повернути кредит в загальному розмірі 48890 грн, з яких: 15000 грн тіло кредиту, 34200 грн - проценти за користування кредитом, з урахуванням сплачених відповідачкою платежів на загальну суму 310 грн (а.с. 27 зворот 33).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що строк кредиту може бути продовжено за ініціативою позичальника на кількість днів, зазначену в п.1.3. цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку визначеному п.п. 4.2. (п.п. 4.2.1.-4.2.3) цього Договору.

У п.п. 4.2.1.- 4.2.3. Договору узгоджено, що споживач має право порушувати питання про продовження строку дії договору шляхом здійснення відповідного платежу та вчинення повідомлення кредитодавцю (надсилання повідомлення з використанням сервісу, що розміщений на Веб-сайті).

З огляду на викладене та враховуючи, що у відповідачки наявна непогашена заборгованість, у звязку з чим відбулась автопролонгація кредитного договору, суд першої інтанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4221777 від 27.05.2021 у розмірі 48890 грн, з яких: 15000 грн тіло кредиту, 33890 грн заборгованість за відсотками.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки інфляційних збитків у розмірі 438,12 грн та 3% річних за Договором про надання споживчого кредиту № 4221777 від 27.05.2021, апеляційний суд враховує.

Згідно з наданими розрахунками на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, стягнення здійснюється за період з 30.12.2021 по 23.02.2022. Позивач просив суд стягнути з відповідачки 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, що складає 69,04 грн, а також нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 438,12 грн (а.с. 34).

Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про повернення або часткове повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за договором № 4221777 про надання споживчого кредиту від 27.05.2021, а тому з неї на користь позивача суд першої інстанції правильно стягнув заборгованість за кредитним договором у сумі 49397,16 грн.

Також, пред`являючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 2420286 від 31.05.2021, ТОВ «Коллект Центр» просило, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками у розмірі 113126,40 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 13/10-2021 від 13.10.2021, укладеного між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло права грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 22262,40 грн з яких: 7200 грн заборгованість за тілом; 11462,40 грн заборгованість за відсотками, 3600 грн заборгованість за процентами на прострочену заборгованість (а.с. 49).

Згідно Змін в Реєстрі боржників до Договору № 10-01/2023 про відступлення право вимоги від 10.01.2023, укладеним між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», останнє набуло право вимоги до відповідачки на загальну суму 120326,40 грн, з яких: 7200 грн заборгованість за основним зобов`язанням - 113126,40 грн (а.с. 61).

Задовольняючи позовні вимоги у відповідній частині (у тому числі, їх розмір і порядок нарахування), суд першої інстанції посилаючись на умови договору позики та Договору факторингу, не врахував, що згідно умов Договору позики № 2429286 від 31.05.2021 строк кредитування складає 30 днів (до 30.06.2021), який підписаний електронним підписом кредитодавця та споживача (а.с. 16 зворот - 19).

Відповідно до п. 2.4.4. середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Пнуктом 2.5. Договору передбачено, що розмір проценів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

Пунктом 3.1.1. Договору передбачено, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

Згідно п. 3.6. Договору у випадку укладення Додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим Договором, проценти за користування позикою в період дії такої Додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (Додаток № 1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п. 2.4.3.), графік нарахувань визначається відповідною Додатковою угодою.

Також у Договорі зазначено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» (п. 8.3.5. Договору).

Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи Правила, які є невід`ємною частиною договору та містять положення щодо порядку застосування та механізму нарахування відсотків, умови пролонгації договору, а тому знаходить, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за договором позики від 31.05.2021 у заявленому позивачем розмірі.

Апеляційний суд враховує, що згідно Розрахунку за Договором позики № 2420286 від 31.05.2021 загальна вартість кредиту за договором становить 8704,44 грн (а.с. 20-21).

Матеріали цивільної справи не містять належних доказів пролонгації сторонами строку дії договору позики № 2420286 від 31.05.2021.

За встановлених обставин, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами по договору № 2420286 від 31.05.2021 з врахуванням його умов щодо розміру відсотків за користування кредитом має складати 1504,44 грн, а не 29273,00 грн, як помилково стягнуто судом першої інстанції, а тому рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках за договором № 2420286 від 31.05.2021 підлягає зміні із визначенням до стягнення суми відсотків 1504,44 грн, а всього за договором 8704,44 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині не ґрунтується на вимогах закону і матеріалах справи та підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом за договором позики № 2420286 від 31.05.2021 шляхом зменшення з 113126,40 грн до 1504,44 грн, тому підлягає зменшенню загальний розмір стягнутої заборгованості за договором позики з 36373,00 грн до 8704,44 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» на суму 58101,60 грн (58101,60 грн від 85870,16 грн становить 67,6 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судового збору, зменшивши загальну суму з 3028 грн до 2046,93 грн ((3028 грн х 67,6 %) :100%).

Також, зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та фінансовий стан її учасників, обсягу доведеності позивачем заявлених позовних вимог, засади розумності та співмірності, колегія суддів доходить висновку про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу з 4000 грн до 3000 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню на суму 27768,56 грн, тобто на 32,4 %, у матеріалах справи наявні належні докази понесення відповідачкою витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 112), то відповідно з ТОВ «Коолект Центр» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволенх вимог у сумі 1471,61 грн (4542 грн х 32,4%) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2024 року змінити в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 2420286 від 31.05.2021 та в частині судових витрат.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» кредитної заборгованісті за договором позики № 2420286 від 31.05.2021 з 36473,00 грн до 8704,44 грн.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судового збору з 3028,00 грн до 2046,93 грн та витрат на правничу допомогу з 4000,00 грн до 3000,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (м. Київ, вул. Мечнікова, 3 офіс 306, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1471,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12.12.2024.

Головуючий Судді :