ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4155/23 Номер провадження 22-ц/814/2307/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Одринської Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року (повний текст рішення складено 08 березня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», філії «Полтавське головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк»), філії «Полтавське головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі філія АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначено, що 24 грудня 2014 року з банківської платіжної картки позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» шахрайським способом через мережу інтернет невідомою особою здійснено переказ грошей у сумі 13135,00 грн, вказаний переказ грошей відбувся з вини банку, а саме внаслідок грубого порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» правил обслуговування картки. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою на ім`я ОСОБА_1 визнані неправомірними; визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135,00 грн з карти ПАТ КБ «ПриватБанк» виданої на ім`я ОСОБА_1 нечинною; зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 кошти у сумі 13135,00 грн шляхом відновлення їх на картковому рахунку. На сьогодні зобов`язання щодо повернення коштів АТ КБ «ПриватБанк» не виконало, коштів на рахунок ОСОБА_1 не повернуло.

У зв`язку зі збільшенням періоду порушення АТ КБ «ПриватБанк» виконання грошового зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 13135,00 грн на рахунок ОСОБА_1 , позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь за період з 01 жовтня 2022 року по 01 липня 2023 року 3 % річних у сумі 328,20 грн та інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2022 року по 01 липня 2023 року у сумі 7548,00 грн.

У березні 2024 року до місцевого суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій ОСОБА_1 прохала суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь за період з 01 жовтня 2022 року по 23 листопада 2022 року 3 % річних у сумі 58,30 грн та інфляційні втрати за вказаний період у сумі 1941,73 грн, а всього 2000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 23 листопада 2022 року 3 % річних у сумі 58,30 грн та інфляційні втрати за період жовтень-листопад 2022 року у сумі 1941,73 грн, а всього 2000,00 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» прохало суд скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідач зазначає, що позивачем до місцевого суду заява про зменшення позовних вимог була подана після закінчення процесуальних строків, які встановлені нормами ЦПК України, тому така заява підлягала поверненню, а суд першої інстанції повинен був вирішити справу, виходячи з первісних позовних вимог.

При визначенні періоду та розміру заборгованості, на які підлягали нарахуванню інфляційні втрати та 3 % річних, не було враховано фактичне погашення заборгованості, у тому числі й інфляційні втрати за попередні періоди.

Наголошено, що фактичне виконання банком грошового зобов`язання у розмірі 13135,00 грн було здійснено 25 жовтня 2022 року.

Узагальнені доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач прохала суд апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року без змін.

ОСОБА_1 наголошує, що підстави для подання заяви для зменшення позовних вимог їй стали відомі лише після направлення банком до місцевого суду письмових пояснень під час розгляду справи по суті спору, оскільки відповідач у встановлені судом строки не скористався наданим правом на подання відзиву на позовну заяву.

Позивач зазначає, що борг у сумі 13135,00 грн був перерахований і надійшов на її картковий рахунок 23 листопада 2022 року, що і є днем фактичного та належного виконання АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання щодо повернення коштів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 7876,20 грн, а з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог 2000,00 грн, та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 і статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року у справі №554/868/15-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім`я ОСОБА_1 28 жовтня 2012 року; визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135,00 грн з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я позивача, не чинною та зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 13135,00 грн шляхом відновлення на картковому рахунку (а.с. 15-17).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року у справі №552/3833/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 8458,94 грн, компенсацію інфляційних втрат за період з 24 грудня 2014 року по 01 вересня 2016 року в сумі 7527,71 грн, 3 % річних за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року у розмірі 695,26 грн, проценти за користування коштами за період з 24 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року в сумі 257,67 грн, на відшкодування понесених судових витрат 1113,89 грн, а всього стягнуто 18053,47 грн (а.с. 14).

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме: рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та відсотків за користування коштами скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та відсотків за користування коштами відмовлено; в іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 18-20).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 31 січня 2018 року, у справі №552/6037/17 стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року в сумі 5332,81 грн, компенсацію інфляційних втрат за період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2017 року в сумі 3842 грн, 3% річних за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року у розмірі 438,31 грн, проценти за користування коштами за період з 28 вересня 2016 року по 07 листопада 2017 року в сумі 146,10 грн, на відшкодування понесених судових витрат 640,00 грн, а всього стягнуто 10399,22 грн (а.с. 13).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року у справі №552/3333/18 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 08 листопада 2017 року по 01 червня 2018 року в сумі 2692,68 грн, проценти за користування коштами за період з 08 листопада 2017 року по 01 червня 2018 року в розмірі 73,77 грн, інфляційні втрати за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2018 року в розмірі 1834,74 грн, 3 % річних за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2018 року в сумі 221,32 грн, а всього 4822,51 грн (а.с. 12).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та відсотків за користування коштами скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені та відсотків за користування коштами відмовлено; в іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2018 року залишено без змін (згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/3333/18, виданого 21 січня 2019 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 2056,06 грн) (а.с. 47).

Згідно платіжної вимоги №15/20/8 від 15 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування коштів у розмірі 2557,53 грн (одержано банком 25 червня 2021 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 21 січня 2019 року №552/3333/18 (а.с. 48).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2019 року у справі №552/4138/19 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 червня 2018 року по 01 липня 2019 року в розмірі 2 673,17 грн, 3 % річних за період з 01 червня 2018 року по 22 липня 2019 року в сумі 449,11 грн, а всього 3122,28 грн (а.с. 11).

Згідно постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 26 травня 2020 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/4138/19, виданого 19 листопада 2019 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 3122,28 грн) (а.с. 83).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 липня 2020 року у справі №552/2719/20 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 липня 2019 року по 01 червня 2020 року в сумі 1844,29 грн , 3 % річних за період з 22 липня 2019 року по 01 червня 2020 року в сумі 371,38 грн, а всього 2215,67 грн (а.с. 10).

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/2719/20, виданого 18 серпня 2020 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 2215,67 грн) (а.с. 80).

Згідно платіжної вимоги №25/20/2 від 25 жовтня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування залишку заборгованості у розмірі 490,87 грн (одержано банком 02 листопада 2021 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2020 року №552/2719/20 (а.с. 55).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2021 року у справі №552/709/21 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2021 року в сумі 2187,32 грн, 3 % річних за період з 01 червня 2020 року по 01 лютого 2021 року в сумі 293,65 грн, а всього 2480,97 грн (а.с. 09а).

Згідно постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 12 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/709/21, виданого 08 червня 2021 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 2480,97 грн) (а.с. 49).

Згідно платіжної вимоги №65957490 від 16 серпня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування коштів у розмірі 2480,97 грн (одержано банком 24 серпня 2022 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 08 червня 2021 року №552/709/21 (а.с. 50).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 березня 2022 року у справі № 552/748/22 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 01 лютого 2021 року по 01 лютого 2022 року у сумі 4672,72 грн та 3 % річних у сумі 424,28 грн, а всього 5097,00 грн (а.с. 09).

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/748/22, виданого 16 травня 2022 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 5097,00 грн) (а.с. 51).

Згідно платіжної вимоги №24/20/3 від 24 червня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування коштів у розмірі 5902,56 грн (одержано банком 04 липня 2022 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 16 травня 2022 року №552/748/22 (а.с. 52).

28 грудня 2022 року заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/7323/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів задоволено, а саме стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 8532,08 грн та 3 % річних у розмірі 280,70 грн за період з 01 лютого 2022 року по 01 жовтня 2022 року, а всього 8812,78 грн (а.с. 08).

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24 березня 2023 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/7323/22, виданого 14 лютого 2023 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 8812,78 грн) (а.с. 53).

Згідно платіжної вимоги №06/20/3 від 06 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування коштів у розмірі 9989,92 грн (одержано банком 10 березня 2023 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2023 року №552/7323/22 (а.с. 54).

Згідно роздруківки з операційної історії банкінгу позивача, грошові кошти у сумі 8812,78 грн на підставі виконавчого листа №552/7323/22 надійшли ОСОБА_1 22 березня 2023 року (а.с. 89).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 січня 2021 року у справі № 552/4785/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 13135,00 грн боргу (а.с. 44). Судове рішення мотивовано тим, що рішення Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року по справі №554/868/15 не є виконаним, а тому наявні підстави для задоволення позову.

Згідно постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07 березня 2023 року про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 552/4785/20, виданого 03 лютого 2021 року, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення (стягувачу перераховано 13135,00 грн) (а.с. 45).

Згідно платіжної вимоги №19/20/7 від 19 жовтня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» здійснило перерахування коштів у розмірі 14744,36 грн (одержано банком 25 жовтня 2022 року), вказавши призначення платежу, зокрема, стягнення на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 03 лютого 2021 року №552/4785/20 (а.с. 46).

Згідно роздруківки з операційної історії банкінгу позивача, грошові кошти у сумі 13135,00 грн на підставі виконавчого листа №552/4785/20 надійшли ОСОБА_1 23 листопада 2022 року (а.с. 88).

Позиція апеляційного суду

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року у справі №554/868/15-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім`я ОСОБА_1 28 жовтня 2012 року; визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13135,00 грн з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я позивача, не чинною та зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути кошти в сумі 13135,00 грн шляхом відновлення на картковому рахунку.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України)), а також від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 (про те, що стаття 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин), та вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) боржником підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням його грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Щодо періоду та порядку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних у спірних правовідносинах

Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року по справі № 904/3546/19 зазначає про помилковість висновків судів про порядок нарахування «інфляційних втрат» на суму несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання, оскільки у постанові Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку «інфляційних втрат» у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27 липня 2007 року №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25-29 постанови Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19).

26 червня 2020 року Верховний Суд дійшов висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19).

Також Верховним Судом у справі № 905/21/19 було наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100,00 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100 %.

Отже, Верховний Суд відступив від висновків касаційного суду у постановах від 21 травня 2019 року у справі №916/2889/13 та від 14 січня 2020 року у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України від 27 липня 2007 року №265, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах.

З огляду на вищевказане, здійснення ОСОБА_1 розрахунку інфляційних втрат на суму основного боргу, збільшеного на індекс інфляції за попередній місяць прострочення, є правомірним та таким, що відповідає сталій практиці Верховного Суду.

Що ж стосується фактичного виконання банком грошового зобов`язання у розмірі 13135,00 грн, то слід відзначити, що положеннями статті 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна операція вважається завершеноюв момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі.

З огляду на порядок стягнення грошових коштів з боржника у порядку примусового виконання судового рішення, слід відзначити, що стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам (згідно норм Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/5).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», згідно платіжної вимоги № 19/20/7 від 19 жовтня 2022 року, було здійснено перерахування стягувачу «Національний банк України» грошові кошти у розмірі 14744,36 грн із призначенням платежу: «стяг.на кор. ОСОБА_1 зг.в/л Київськ.р.с.м. Полтави від 03.02.21 №552/4785/20;в/збір і вит.вик.пр.зг пост.70011951 стяг-Мін.юст.Укр, код НБУ 322313», які були одержані банком 25 жовтня 2022 року.

Аналізуючи вищевказане, беручи до уваги особливості здійснення примусового стягнення грошових коштів, а також порядок їх зарахування на рахунок стягувача, то колегія суддів вважає доцільним зауваження відповідача, що фактичне виконання банком грошового зобов`язання у розмірі 13135,00 грн було здійснено 25 жовтня 2022 року.

Крім того, поза увагою місцевого суду залишилося те, що АТ КБ «ПриватБанк» періодично здійснював оплату стягнутих з нього на користь ОСОБА_1 , зокрема, інфляційних втрат та 3 % річних, а тому при здійсненні розрахунку інфляційних втрат за спірний період загальна сума заборгованості не має включати в себе суми, які були попередньо фактично погашені боржником.

Отже, з урахуванням вище наведених норм права, беручи до уваги позиції Верховного Суду, а також матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме:

1)інфляційні втрати (лише за жовтень 2022 року): 32556,31 грн (загальний розмір заборгованості) х 0,025 (індекс інфляції у жовтні 2022 року становить 102,5 %) = 813,91 грн;

2)три відсотки річних (за 25 календарних днів у жовтні 2022 року): 13135,00 грн (сума боргу) х 3% х 25 днів : 365 днів : 100 = 26,99 грн.

Щодо подання заяви про зменшення позовних вимог

Згідно пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою місцевого суду від 27 липня 2023 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Перше судове засідання було призначено на 09:20 год. 20 вересня 2023 року (а.с. 24).

Розгляд справи неодноразово відкладався та фактично перше судове засідання відбулося 13 грудня 2023 року, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с. 84).

Натомість заява про зменшення позовних вимог від ОСОБА_1 до місцевого суду надійшла 01 березня 2024 року (а.с. 105), тобто із порушенням встановленого цивільним процесуальним законодавством строку.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне наголосити, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевказане, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року скасуванню з постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а саме стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 25 жовтня 2022 рік 3 % річних у сумі 26,99 грн та інфляційні втрати за жовтень 2022 року у сумі 813,91 грн, а всього 840,90 грн.

З огляду на частковість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (10,68 %) та її звільнення від сплати судового збору (особа з інвалідністю ІІ групи), то з АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 114,66 грн.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»)

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково (89,32 %) та те, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, то судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 1438,41 грн слід компенсувати відповідачу за рахунок держави .

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на частковість задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів, з метою економії часу та ресурсів, вважає за потрібне здійснити взаємозалік стягуваних сум судового збору (1438,41 грн - 114,66 грн), а тому компенсації відповідачу судових витрат за подачу апеляційної скарги за рахунок держави підлягає 1323,75 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», філії «Полтавське головне регіональне управління» акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2022 року по 25 жовтня 2022 рік 3 % річних у сумі 26,99 грн та інфляційні втрати за жовтень 2022 року у сумі 813,91 грн, а всього 840,90 грн.

Судові витрати понесені акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги у розмірі 1323,75 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

Т.В. Одринська