ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/760/24 Справа № 932/5013/23 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 13 січня 2007 року по 11 січня 2021 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач разом з дітьми проживає у АДРЕСА_1 , батько дітей , відповідач по справі ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні та матеріальному забезпеченні їх дітей, що є його обов`язком, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 вересня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 травня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити не заочне рішення про стягненням аліментів з 15 вересня 2022 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підстави для винесення заочного рішення відсутні. Наголошує на тому, що аліментів повинні бути стягнуті саме з 15 вересня 2022 року, оскільки саме тоді ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Суд стягнувши аліменти з 26 травня 2023 року порушив право дітей на належне утримання.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Зважаючи на те, що рішення суду оскаржено в частині визначеної судом першої інстанції дати початку стягнення аліментів, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, та роз`яснень, викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, згідно яких, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається із матеріалів справи, що 13 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладено шлюб, який розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2021 року.

Від шлюбу у сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб дітей, оскільки на відповідачеві, який не навів доводів для зменшення розміру аліментів, лежить обов`язок утримувати своїх дітей, та оскільки відповідні відносини не врегульовані батьками добровільно, наявні підстави для стягнення аліментів в розмір 1/3 від усіх доходів відповідача, що не перевищує розмір аліментів визначений приписами ч.5 ст.183 СК України та п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, починаючи стягнення від дати звернення до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №161/5211/22 зазначено наступне. Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття,у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).

Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду 26 травня 2023 року.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з 26 травня 2023 року, тобто із дати подання позову у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що позивачка 15 вересня 2022 року зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу та аліменти повинні бути стягнуті саме з дати звернення її з цією заявою колегія суддів не бере до уваги, оскільки у вказаній справі розглядається саме позовна заява, подана до суду 26 травня 2023 року. Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржила ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів від 20 вересня 2022 року та від 15 листопада 2022 року.

Посилання апеляційної скарги на те, що ухвали про відмову у видачу судового наказу від 20 вересня 2022 року у справі № 932/5398/22 та 15 листопада 2022 року у справі №932/5511/22 є незаконним колегією суддів відхиляються, оскільки вказані ухвали набрали законної сили.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не мав права ухвалювати заочне рішення відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи та надав відповідні пояснення та рішення суду не оскаржив. Крім того ухвалення заочного рішення жодним чином не порушує прав позивачки.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2023 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров