печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1168/24-ц
пр. № 2-120/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2024 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань Бурячок А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про відшкодування майнової шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати за відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неповернення тимчасово вилученого майна в розмірі 33808,00 грн. та судового збору.

05.04.2024 від представника відповідача Київської міської прокуратури - Стретович М.О. на адресу суду надійшов відзив, з викладенням її міркувань по суті предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, в якому остання зазначила, що на даний час вживаються заходи щодо повернення ОСОБА_1 майна, вилученого в ході обшуку.

23.04.2024 від представника відповідача Київської міської прокуратури - Стретович М.О. на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відшкодуванням майнової шкоди відповідачем.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Постановою Верховного Суду від 20.09.2021 в справі № 638/3792/20 конкретизовано висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме зазначено, що закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, з огляду на наступне.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є стягнення майнової шкоди.

Так, у позовній заяві позивач просить стягнути з Київської міської прокуратури на свою користь витрати за відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неповернення тимчасово вилученого майна в розмірі 33808,00 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

З наданого представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі та долучених до нього документів вбачається, що Київська міська прокуратура відшкодувала майнову шкоду завдану позивачу в повному обсязі.

Таким чином, сплата відповідачем майнової шкоди під час перебування справи в провадженні суду свідчить про те, що між сторонами відсутній спір, а тому є визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо стягнення з відповідача судового збору на користь позивача, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 стаття 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 09.01.2024 було подано позов до суду про стягнення з відповідача витрат на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неповернення тимчасово вилученого майна в розмірі 33808,00 грн. та судового збору, а 09.04.2024 відповідачем було добровільно відшкодовано майнову шкоду, про що вказується представником відповідача ОСОБА_2 та про що свідчить копія розписки ОСОБА_1 від 09.04.2024. Таким чином відповідач добровільно відшкодував майнову шкоду вже після пред`явлення позову, що не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне заяву представника відповідача задовольнити - провадження по даному позову закрити. Судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 255, 142, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про відшкодування майнової шкоди - закрити.

Стягнути з Київської міської прокуратури на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя: Р.В. Новак