ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Дрьомової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів у загальному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) через представника ОСОБА_2 до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до Кожанської селищної ради (далі відповідач), в якому просив визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої увійшли житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради розміром 2,93 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі. ОСОБА_3 за життя на користь позивача було складено заповіт від 06.03.2007 року, який на час відкриття спадщини проживав зі спадкодавцем. 12.08.2020 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради розміром 2,93 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі. Разом із тим, оформити спадкові права на будинок позивач позбавлений можливості, оскільки нотаріусом відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, що змушує позивачазвернутися до суду з даним позовом.

Відзиву на позовну заяву не надходило.

Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, селищний голова направив до суду заяву, в якій зазначив, що проти позовних вимог Кожанська селищна рада не заперечує, просив справу розглядати у відсутність його представника.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Ухвалою суду від 23.04.2024 року відкрито провадження у справів порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3

30.05.2024 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою суду від 30.05.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 50).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 06.03.2007 року, який посвідчено Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області і зареєстровано в реєстрі за №4, за яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті та на те, що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 52).

24.03.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою №160 про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 49).

Як вбачається із довідки Волицької сільської ради Фастівського району Київської області від 22.05.2017 року №109, ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті разом із ним були зареєстровані: ОСОБА_4 онук, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 син, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 53).

12.08.2020 року державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстровано в реєстрі за №1688, про те, що на підставі заповіту, посвідченого Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області і зареєстровано в реєстрі за №4, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП «Прогрес» Волицької сільської ради розміром 2,93 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 57).

У той же час, постановою державного нотаріуса Другої фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. від 09.04.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 16).

Згідно довідки Комунального підприємства Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» від 29 лютого 2024 року №229, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не реєструвалось (а.с. 11).

При цьому, стороною позивача надано рішенням виконавчого комітету Волицької сільської ради від 22.02.2007 року «Про признання права власності на житловий будинок», за яким признано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за гр. ОСОБА_3 (а.с. 13). Проте, у Фастівському БТІ оформлено право власності на будинок не було.

Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.ст. 1217, 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як зазначалось вище, підставою для відмови у видачі позивачу як спадкоємцю за заповітом свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями стала відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України).

Згідно ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги відсутність у позивача правовстановлюючих документів на майно, а також ту обставину, що позивач є спадкоємцем майна за заповітом, суд прийшов до висновку про можливість задоволення даного позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого володіння майном.

На підставі викладено та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 6, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 1216 - 1218, 1220, 1223, 1233, 1268, 1269, 1271, 1272 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Кожанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, посвідченого Волицькою сільською радою Фастівського району Київської області і зареєстровано в реєстрі за №4, після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Кожанська селищна рада, , адреса: Київська обл., Фастівський р-н, с. Кожанка, вул. Заводська, 6-а.

Суддя: Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 08.07.2024 року