судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
справа № 216/7831/21 (провадження № 61-4464 св 22)
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М. розглянувв порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, і постановою від 03 липня 2024 року увалив
: подані генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковським Олегом Валерійовичем відзиви на касаційну скаргу повернути заявнику; частково задовольнив касаційну скаргу ОСОБА_1 - змінив постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року шляхом зміни: передостаннього абзацу мотивувальної частини та абзацу другого резолютивної частини, вказавши, що справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції; абзацу третього резолютивної частини, вказавши, що постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в певній частині не можу погодитися з огляду на таке.
1. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).
2. Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
3. Згідно із частиною другою статті 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.
4. Оскільки відповідно до основних засад судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення здійснюється у визначених законом випадках та виключно Законом, зокрема ЦПК України, встановлені випадки зазначеного оскарження.
5. Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:
1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
6. Отже, касаційному оскарженню підлягають постанови суду апеляційної інстанції, постановлені за результатами апеляційного перегляду справи за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, а також в інших випадках, прямо передбачених ЦПК України.
7. Пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
8. Враховуючи те, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві постановою суду апеляційної інстанції скасована і матеріали справи направлені до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України, оскарження такої постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.
9. Відповідно до правових висновків, викладених, зокрема, і у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 463/6259/15-ц, від 03 червня 2021 року у справі № 2-1210/11, від 08 червня 2021 року у справі № 2-1207/2011, від 16 листопада 2022 року у справі № 758/6080/19, ухвалами, якими закінчено розгляд справи, є: ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі чи залишення заяви без розгляду; відмову у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду; скасування рішення третейського суду; видачу виконавчого листа та відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду; ухвали суду апеляційної чи касаційної інстанції про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду.
10. Водночас, у справі № 216/7831/21 Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 14 квітня 2022 рокускасував ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві та направив матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
11. Тобто обставина, що перешкоджала подальшому провадженню у справі була усунута.
12. Надмірний судовий контроль суду касаційної інстанції за процесуальними питаннями, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі і не впливають на перегляд справи по суті, не відповідає завданням Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справи і створює зайвий тягар на судову систему в цілому.
13. Отже, у суду касаційної інстанції відсутні повноваження для перегляду в касаційному порядку постанови Миколаївського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року у цій справі, оскільки оскарження відповідної постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку ЦПК України не передбачено.
14. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
15. Проте, ухвалення Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі рішення про закриття касаційного провадження суперечитиме завданню Верховного Суду щодо забезпечення однакового застосування норм права судами різних спеціалізацій (пункт 6 частини другої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») з огляду на таке.
16. Аналіз судової практики Верховного Суду (судові рішення, прийняті різними колегіями суддів) свідчить про допуск до касаційного перегляду відповідних постанов апеляційного суду.
17. Так, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 920/1461/13 залишена без змін постанова Північного апеляційного господарського суду від 13 серпня 2019 року, якою скасована ухвала Господарського суду Сумської області від 11 червня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, а справа повернута до суду першої інстанції.
18. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2020 року у справі № 904/4673/19 скасована постанова Центрального апеляційного господарського суду від 04 березня 2020 року, якою скасована ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду. Залишена в силі вказана ухвала суду першої інстанції.
19. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 640/3901/20 залишена без змін постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року, якою скасована ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду, а справа направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
23. За таких обставин можливість касаційного оскарження постанови апеляційного суду ставиться в залежність від оперативності повторного розгляду справи в суді першої інстанції, що суперечить самій суті інституту оскарження судових рішень.
24. Отже, можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції про скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду може призвести до ситуації, коли суд першої інстанції до надходження справи до суду касаційної інстанції або прийняття судом касаційної інстанції відповідної постанови, ухвалить рішення по суті спору, а оскарження проміжного судового рішення (постанови суду апеляційної інстанції) зумовлюватиме юридичну невизначеність стосовно правових наслідків для рішення суду першої інстанції по суті спору.
27. Проте такий підхід Великої Палати Верховного Суду прямо суперечить частині другий статті 382 ЦПК України, яка містить пряму норму про те, що постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом, тобто чітко вимагає відповідно до приписів пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України встановлення прямої вказівки у ЦПК України конкретних випадків, коли постанова суду апеляційної інстанції підлягає касаційному оскарженню.
28. Разом з тим пункт 1 частини першої статті 389 ЦПК України стосується саме оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, про що прямо зазначено у цій нормі, та відповідної постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за результатами такого апеляційного перегляду справи, оскільки питання оскарження ухвал суду першої інстанції унормоване уже в пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
29. Відтак постанови суду апеляційної інстанції, ухвалені за результатом перегляду ухвал суду першої інстанції, підлягають касаційному перегляду лише у випадках, прямо передбачених пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України для оскарження ухвал суду першої інстанції.
30. Вказана помилка Великої Палати Верховного Суду, вочевидь, пов`язана з хибним тлумаченням зазначених положень чинного ЦПК України, з огляду на приписи Цивільного процесуального кодексу України в попередній редакції (далі - ЦПК України 2004) як і приписи Господарського процесуального кодексу України в попередній редакції (далі - ГПК України 1991).
31. Так частиною першою статті 324 ЦПК України 2004 було передбачено право сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, оскарження в касаційному порядку:
1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;
2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.
32. Такий вид судових рішень як постанови для суду апеляційної інстанції в цивільній юрисдикції узагалі передбачений не був. Будь-який результат апеляційного провадження в цивільній юрисдикції раніше завжди завершувався постановленням ухвали або ухваленням нового рішення.
33. Таким чином в контексті пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України в попередній редакції (основними засадами судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом) пункт 1 частини першої статті 324 ЦПК України 2004 тлумачився таким чином, що «ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду» означали не тільки судові рішення, ухвалені за результатом перегляду рішення суду першої інстанції, а також і за результатом перегляду ухвал суду першої інстанції, вказаних у пунктах 1, 3, 4, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31-33 частини першої статті 293 ЦПК України 2004.
34. Водночас частина п`ята статті 105 ГПК України 1991 передбачала, що постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку. При цьому частина перша цієї ж статті передбачала, що за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову.
35. Пункт другий частини першої статті 107 ГПК України 1991 зазначав, що сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу (ухвали місцевого господарського суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення місцевого господарського суду), після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.
39. Повертаючись до наукового дослідження терміну «касація» (від латинського слова сassatio - скасування, знищення), слід вважати, що це спосіб оскарження судових рішень, що набрали чинності, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Ця стадія цивільного процесу є екстраординарною (виключною), на цій стадії забезпечується додаткова перевірка судових актів, яка прямо передбачена законом.
40. У доктрині цивільного процесу традиційно виділяють два аспекти (дві мети) касаційного перегляду:
a. приватна мета - здійснення правосуддя у конкретній справі між конкретними сторонами, яка, зокрема, забезпечується тим, що тільки учасники справи (або особи, рішення про права та обов`язки яких прийняв суд) можуть подати касаційну скаргу, саме вони визначають доводи та вимоги скарги, тобто вирішується конкретний цивільно-правовий спір між учасниками щодо застосування судами норм права;
b. публічна мета - реалізується суспільний інтерес щодо забезпечення однакового застосування судами норми права і її тлумачення.
41. Саме з точки зору конкуренції та забезпечення зазначених аспектів касаційного перегляду у кожній країні визначається модель касаційного провадження і вирішується питання доступу до суду касаційної інстанції. Український законодавець у цьому плані обрав підхід, за якого випадки касаційного оскарження повинні бути прямо визначені у законі.
42. Так узагальнено перелік ухвал суду першої та апеляційної інстанції, які відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України підлягають касаційному оскарженню, за своєю суттю є такими, що (1) або встановлюють втручання в права та обов`язки учасників процесу, які за своїм характером та природою можуть прирівнюватися до втручання, що здійснюється за рішенням суду, (2) або перешкоджають реалізації учасникам процесу фундаментального права на доступ до суду чи гарантованого права на перегляд справи судом апеляційної інстанції.
43. Якщо відповідне втручання чи обмеження щодо прав і свобод учасника цивільного процесу усунуте судом апеляційної інстанції, а ухвала суду першої інстанції, яка становила таке втручання, скасована, то і відсутній предмет касаційного перегляду.
44. Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
45. Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду є постійно діючим колегіальним органом Верховного Суду, який у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
46. Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду мав відступити від висновків:
47. Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
48. Частина четверта цієї ж статті передбачає, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду.
49. Частиною першою статті 404 ЦПК України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
51. З цього приводу необхідно зазначити, що у жодній з цих справ Великою Платою Верховного Суду не вивчалась безпосередньо правова проблематика, визначена вище. Тому відсутні підстави стверджувати, що Велика Палата Верховного Суду надала якісь правові висновки по суті поставлених питань у цих справах.
53. У справі № 372/51/16-ц (постанова від 12 грудня 2018 року) апеляційний суд залишив без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог і саме це судове рішення апеляційного суду оскаржувалось у касаційній інстанції та розглядалось Великою Платою Верховного Суду, у тому числі у контексті поставленого питання про визначення юрисдикції розгляду спору.
57. Зазначене вказує на те, що посилання на ці постанови Великої Палати Верховного Суду не доводять, що згідно з пунктом 2 частини першої статті 389, частиною першою статті 353 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, будь-яку ухвалу суду першої інстанції, про яку йдеться у частині перші статті 353 ЦПК України, не залежно від результатів її перегляду апеляційним судом.
58. При розгляді поставленого питання може виникнути пов`язане питання щодо необхідності дотримання єдності судової практики. Але у цьому контексті варто пам`ятати, що єдність судової практики має відповідати змісту та завданням процесуального закону та ґрунтуватися на консолідованості поглядів суддівського корпусу, який цю єдність формує. Наведене розширене тлумачення норм ЦПК України поступово формує певну судову практику, яка уводить судочинство від суті та мети цього процесуального закону, зокрема у контексті забезпечення саме ефективного та виправданого механізму касаційного перегляду судових рішень.
59. Наявність окремого підходу частини суддів Верховного Суду до певного юридичного питання, який виливається у певну кількість відповідних судових рішень, не може нівелювати обґрунтовані погляди інших суддів на це питання на підставі інституту єдності судової практики. Тому Велика Палата Верховного Суду відповідно до її статусу, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та ЦПК України, має не повертати подібні справи до судів касаційної інстанції, обґрунтовуючи це наявністю єдності судової практики з приводу питань, щодо яких вона прямо не висловлювалась, фактично делегуючи свою універсальну функцію узгодження конкуруючих правових поглядів у єдиний узгоджений, що і є основою справжньої єдності судової практики, окремим колегіям суддів Верховного Суду, а приймати їх до розгляду та формувати правовий висновок, який буде покладений в основу єдності судової практики, яку формує Верховний Суд. Необхідно зважати на те, що лише постановою Великої Палати Верховного Суду по суті формується судова практика, а не ухвалами про повернення справ до судів касаційної інстанції.
60. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
61. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.
З огляду на викладене вважаю, що справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Леся Вікторівна, про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року мала бути передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суддя В. В. Пророк