Справа №165/112/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Шик Д.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі Богунського районного суду м. Житомира справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на відшкодування частини виконаного зобов`язання за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів на відшкодування частини виконаного зобов`язання за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог вказав, що 12 січня 2001 р. між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Новолинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 6. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 червня 2019 р. у справі № 295/4340/19 вказаний шлюб було розірвано.

Під час зареєстрованого шлюбу, з метою придбання житлового будинку, 19 вересня 2006 р. між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № МL-0ВС/001/2006, за яким на спільні сімейні потреби подружжя було отримано кредит у сумі 25 000, 00 доларів США терміном до 19 вересня 2031 р. Додатковими угодами до вказаного кредитного договору вносилися зміни та доповнення в частині встановлення фіксованої та плаваючої процентної ставки, а також змінено валюту кредиту на гривню з визначенням розміру - 495 889, 43 грн. та дату остаточного повернення кредиту - 19 вересня 2036 р. Дозвіл на укладення даного кредиту ОСОБА_4 надавала.

19 вересня 2006 р., у тому числі за вказані кредитні кошти, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.6. вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі та укладає цей договір за згодою дружини ОСОБА_4

19 вересня 2006 р., з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № МL-0ВС/001/2006, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № РМL-0ВС/001/2006, з подальшими змінами та доповненнями, у тому числі з включенням земельної ділянки під квартирою сторін (кадастровий номер :05:003:007) до предмету іпотеки.

У Додатковому договорі № 1 від 06 травня 2015 р. до вказаного Договору іпотеки зазначено, що договір укладено за згодою дружини іпотекодавця, ОСОБА_4 , викладеної в заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О. В. 06 травня 2015 року за р. № 521.

Таким чином, під час зареєстрованого шлюбу сторін, на їх потреби було отримано кредит в сумі 25 000, 00 доларів США. який у подальшому переведений у гривневий еквівалент непогашеної суми - 495 889, 43 грн.

У зв`язку з неможливістю ОСОБА_3 самостійно сплачувати заборгованість сторін по кредитному договору № МL-0ВС/001/2006 від 19 вересня 2006 р., правонаступник АКБ «Райффайзенбанк Україна» - АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з відповідним позовом.

09 листопада 2020 р. рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/12268/20 позов АТ «ОТП Банк» було задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-ОВС/001/2006 від 19 вересня 2006 р. станом на 01 червня 2020 р. у розмірі 455 536, 92 грн., а також судові витрати - 6 833, 05 грн.

На підставі виконавчого листа № 295/12268/20 виданого Богунським районним судом м. Житомира 05 січня 2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської- області Волковою Євгенією Олегівною відкрито виконавче провадження № 64482911.

21 лютого 2022 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, а заборгованість перерахована на користь стягувана в повному обсязі згідно платіжного доручення № 5740 від 17 лютого 2022 р.

Довідка приватного виконавця свідчить, що в межах виконавчого провадження № 64482911 приватним виконавцем стягнуто 509 845, 09 грн., що складаються з: заборгованості на користь стягувана АТ «ОТП Банк» в сумі 462 369, 97 грн.; основної винагороди приватного виконавця в сумі 46 237, 00 грн.; витрат виконавчого провадження в сумі 1 238,12 грн.

Отже, по наведеному кредитному договору, кошти за який отримувалися на потреби сім`ї сторін під час зареєстрованого шлюбу, заборгованість в сумі 509 845,09 грн. сплачена у повному обсязі ОСОБА_3 , а тому, на думку позивача, половину вказаних витрат зобов`язана нести ОСОБА_4 , а саме 254 922, 55 грн.

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог, обгрунтовуючи свою позицію викладеними у позові доказами.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог звертаючи увагу суду на ту обставину, що зі змісту довідки приватного виконавця Волкової Є.О. № 19597 від 22.12.2022 р. вбачається, що стягнення було проведено за рахунок реалізації належного боржникові нерухомого майна, яке перебувало в іпотеці, відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме вбачається, що покупцем даного майна на аукціоні є ОСОБА_5 (рідний брат позивача) який оформив свої права отримавши свідоцтво, серії та номер: 1988, виданого 21.02.2022 р.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить І стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решту солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у певній частці.

Аналізуючи дану статтю цивільного кодексу, можна зробити наступний висновок, що основною підставою для зворотної вимоги є виконання боржником солідарного обов`язку. З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 не виконав особисто боргове зобов`язання. Погашення заборгованості було проведено приватним виконавцем Волковою С.О. за рахунок коштів отриманих від реалізації майна.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

12.01.2001 р. між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Новолинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 6. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.06.2019 р. вказаний шлюб було розірвано.

Під час зареєстрованого шлюбу, з метою придбання житлового будинку, 19.09.2006 р. між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір № МL-0ВС/001/2006, за яким на спільні сімейні потреби подружжя було отримано кредит у сумі 25 000, 00 доларів США терміном до 19.09.2031 р. Додатковими угодами до вказаного кредитного договору вносилися зміни та доповнення в частині встановлення фіксованої та плаваючої процентної ставки, а також змінено валюту кредиту на гривню з визначенням розміру - 495 889, 43 грн. та дату остаточного повернення кредиту 19.09.2036 р. Дозвіл на укладення даного кредиту ОСОБА_4 надавала.

19.09.2006 р., у тому числі за вказані кредитні кошти, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.6. вказаного договору купівлі-продажу зазначено, що ОСОБА_3 перебуває в зареєстрованому шлюбі та укладає цей договір за згодою дружини ОСОБА_4

19.09.2006 р., з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № МL-0ВС/001/2006, між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № РМL-0ВС/001/2006, з подальшими змінами та доповненнями, у тому числі з включенням земельної ділянки під квартирою сторін (кадастровий номер :05:003:007) до предмету іпотеки.

У Додатковому договорі № 1 від 06.05.2015 р. до вказаного Договору іпотеки зазначено, що договір укладено за згодою дружини іпотекодавця, ОСОБА_4 , викладеної в заяві, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвою О. В. 06.05.2015 р. за р. № 521.

Таким чином, під час зареєстрованого шлюбу сторін, на їх потреби було отримано кредит в сумі 25 000, 00 доларів США. який у подальшому переведений у гривневий еквівалент непогашеної суми - 495 889, 43 грн.

У зв`язку з неможливістю ОСОБА_3 самостійно сплачувати заборгованість сторін по кредитному договору № МL-0ВС/001/2006 від 19.09.2006 року, правонаступник АКБ «Райффайзенбанк Україна» - АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з відповідним позовом.

09.11.2020 р. рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/12268/20 позов АТ «ОТП Банк» було задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № МL-ОВС/001/2006 від 19.09.2006 р. станом на 01.06.2020 р. у розмірі 455 536, 92 грн., а також судові витрати - 6 833, 05 грн.

На підставі виконавчого листа № 295/12268/20 виданого Богунським районним судом м. Житомира 05.01.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської- області Волковою Євгенією Олегівною відкрито виконавче провадження № 64482911.

21 лютого 2022 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням, а заборгованість перерахована на користь стягувана в повному обсязі згідно платіжного доручення № 5740 від 17 лютого 2022 р.

Довідка приватного виконавця свідчить, що в межах виконавчого провадження № 64482911 приватним виконавцем стягнуто 509 845, 09 грн., що складаються з: заборгованості на користь стягувана АТ «ОТП Банк» в сумі 462 369, 97 грн.; основної винагороди приватного виконавця в сумі 46 237, 00 грн.; витрат виконавчого провадження в сумі 1 238,12 грн.

Отже, по наведеному кредитному договору, кошти за який отримувалися на потреби сім`ї сторін під час зареєстрованого шлюбу, заборгованість в сумі 509 845,09 грн. сплачена у повному обсязі ОСОБА_3 , а тому, на думку позивача, половину вказаних витрат зобов`язана нести ОСОБА_4 , а саме 254 922, 55 грн.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № МL-0ВС/001/2006 від 19.09.2006 р. для придбання житлового будинку.

19 вересня 2006 р. на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неплатоспроможністю позивача АТ «ОТП Банк», який є правонаступником «Райффайзенбанк Україна» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором та відкрито виконавче провадження № 64482911. 21.02.2022 р. вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.10. 2021 р. з ОСОБА_6 також стягнута заборгованість за кредитним договором.

Як вбачається з Довідки приватного виконавця Волкової Є.О. № 19597 від 22.12.2022 р., стягнення було проведено за рахунок реалізації належного боржникові нерухомого майна, яке перебувало в іпотеці.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме вбачається, що покупцем даного майна на аукціоні є ОСОБА_5 (рідний брат позивача) який оформив свої права отримавши свідоцтво, серії та номер: 1988, виданого 21.02.2022 р.

Майно, а саме квартира АДРЕСА_1 була спільною сумісної власністю подружжя, що визнається позивачем, а отже і кошти які були направленні від реалізації спільного майна на погашення заборгованості є спільними.

Таким чином суд переконаний, що ОСОБА_4 виконала своє зобов`язання, шляхом реалізації своєї частки у спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить І стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СЖ України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решту солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у певній частці.

Аналізуючи дану статтю цивільного кодексу, можна зробити наступний висновок, що основною підставою для зворотної вимоги є виконання боржником солідарного обов`язку. З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 не виконав особисто боргове зобов`язання. Погашення заборгованості було проведено приватним виконавцем Волковою С.О. за рахунок коштів отриманих від реалізації майна.

Суд критично відноситься до доводів позивача, про те, що останній сплатив боргове зобов`язання особисто. ОСОБА_3 не надано жодного доказу на підтвердження погашенням ним заборгованості, натомість до матеріалів справи долучений письмовий доказ саме про те, що заборгованість погашена шляхом сплати коштів, які були отримані від реалізації нерухомого майна (а. с. 129).

З урахуванням встановленого, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 21, 57, 58, 60, 62, 63, 66 Сімейного Кодексу України, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 214/6174/15-ц, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 82, 89, 188, 263, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів на відшкодування частини виконаного зобов`язання за кредитним договором, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюєтьс - з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі пододання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.03.2024.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка