Єдиний унікальний номер судової справи: 490/6609/23 Головуючий у 1-й інстанції Черенкова Н.П.
Провадження номер 22-ц/812/1827/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

16 грудня 2024 року м. Миколаїв справа №490/6609/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Самчишиної Н. В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника стягувача ОСОБА_1 Лисенко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Хижняк Анастасією Володимирівною, на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року, постановлену у складі головуючого - судді Черенкової Н.П., у приміщенні цього ж суду, за заявою ОСОБА_2 про розстрочення виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2024 року у справі №490/6609/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

установив:

14 серпня 2024 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Хижняк А.В. звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2024 року, яким з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто 500 000 грн боргу за розпискою та 5 000 грн судового збору терміном на 5 місяців щомісячно рівними частинами з дня набрання судовим рішенням законної сили шляхом сплати щомісячного платежу.

Заява обґрунтована тим, що відповідач має діагноз: цукровий діабет, 2 типа, періодично проходить стаціонарне лікування, являється інсулінозалежною людиною. Потребує щоденних витрат на своє лікування відповідно до діагнозу. Також, вказував, що у зв`язку із загальною складною економічною ситуацією в країні, що на сьогодні об`єктивно затрудняє ведення звичайного способу життя і беручи до уваги об`єктивну можливість покращення фінансово-економічних показників у майбутньому, негайне виконання даного рішення може бути істотно ускладненим та навіть зробити його неможливим, а тому його виконання, на думку заявника, має бути розстрочено судом на 5 місяців рівними частинами щомісячно з моменту набрання рішення законної сили.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просив заяву задовольнити.

Заперечуючи про задоволення заяви ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Чуб К.І., посилалася на її безпідставність.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвала мотивована тим, що на момент розгляду заяви про розстрочення виконання рішення суду у даній справі, обґрунтованих підстав для такого розстрочення суд не вбачає, у зв`язку із чим заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , поданій його представником адвокатом Хижняк А.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про розстрочення виконання судового рішення.

Заявник посилалася на ті ж обставини, якими обґрунтовував свою заяву, та просив розстрочити виконання судового рішення на п`ять місяців.

Стягувач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Лисенко К.І., заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Про розгляд справи апеляційним судом боржник та його представник повідомленні належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 07 лютого 2024 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 500 000,00 боргу за розпискою та судовий збір в розмірі 5 000,00 грн.

Рішення суду вступило до законної сили, знаходиться на виконанні.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про відстрочення виконання судового рішення, ОСОБА_2 надав суду виписку із медичної карти стаціонарного хворого 1092/544 про перебування у стаціонарі з 17 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого 2636/1315 про перебування у стаціонарі з 08 грудня 2023 року по 22 грудня 2023 року, Довідку № 19/2873 від 30 червня 2023 року військово-лікарської комісії відносно ОСОБА_2 у якій вказані наявні у нього захворювання, у зв`язку з якими він непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для виконання для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Порядок виконання судового рішення визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, за змістом вказаних норм права відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного стану діючим законодавством не передбачено.

З огляду на вищезазначене, посилання заявника та зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

До заяви про розстрочення виконання судового рішення заявник ОСОБА_2 , на підтвердження свого скрутного матеріального становища, не надав жодних відомостей та інформації про доходи, наявність майна за рахунок якого може бути погашено борг за розпискою, тощо.

Крім цього, колегія суддів вважає, що сам по собі незадовільний стан здоров`я заявника не доводить об`єктивну неможливість чи утруднення виконання судового рішення, що вірно констатував суд першої інстанції. До того ж, суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що боржником не доведено можливість сплати щомісячно платежів на виконання судового рішення протягом п`яти місяців, що залишилися, а відтак, доцільність та об`єктивність необхідності надання строку розстрочення виконання рішення в цілому.

Таким чином, розглядаючи заяву, суд першої інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази й надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та, як наслідок ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишається без змін, то витрати заявника, понесені при поданні апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Хижняк Анастасією Володимирівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.