Справа №490/4248/24
Провадження № 22-ц/812/1608/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосової О.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чаричанським П.О., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 400/909/24 позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено, визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 ; зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повторно розглянути запит на інформацію від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 та надати відповідь (повну інформацію) з урахуванням висновків суду.

Оскільки відповідачем не було вчинено дій, щодо надання відповіді на запит на інформацію від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 , що супроводжувало останнього на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, також ігнорування відповідачем вимог законодавства, яким регламентовані права і свободи позивача, порушення відповідачем його прав як учасника бойових дій та ветерана війни на соціальний захист, пільги, то вказаній дії позивача спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду, яка проявилась у розчаруванні та занепокоєнні, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, який покликаний захищати його права та законні інтереси громадян у сфері соціального забезпечення, може порушувати його права.

Просив стягнути з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на його користь 2000000 (два мільйони) грн. моральної шкоди, завданої порушенням його прав Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень, викликаних його протиправною бездіяльністю, відновлених й установлених рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 400/909/24.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди, завданої порушенням його прав Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради як органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень, викликаних його протиправною бездіяльністю, відновлених й установлених рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 у справі № 400/909/24.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2024 р. у справі №400/909/24 позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 14.12.2023 р. ОСОБА_1 . Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повторно розглянути запит на інформацію від 14.12.2023 р. ОСОБА_1 та надати відповідь (повну інформацію) з урахуванням висновків суду. Рішення набрало законної сили 07.05.2024 року.

Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні дії щодо оскарження дій відповідача. Але позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту існування у нього емоцій, які досягли саме рівня страждання та приниження.

Тому, суд вважав за необхідне частково задовольнити вимоги позивача та визначити розмір моральної шкоди, понесеної позивачем, в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з таким рішення суду першої інстанції щодо задоволення його позову частково не згоден з причин того, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшов висновкам, які не відповідають обставинам справи, та порушив норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та просив, скасувати оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позову і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Звертає увагу, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України, заява № 29979/04, п. 86, 89, від 20.10.2011)", "Антоненков та інші проти України" (заява № 14183/02, п. 71, від 22.11.2005)), на чому наголосив Верховний Суд в п. 31 своєї постанови від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17. З огляду на практику ЄСПЛ презюмується, що недотримання державою свого зобов`язання виконати судове рішення, після того як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме в нього почуття розпачу. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди (п. 32 постанови Верховного Суду від 24.03.2020 у справі № 818/607/17).

За практичною рекомендацією ЄСПЛ від 28 березня 2007 року моральні збитки характеризуються тим, що точно обчислити їх розмір неможливо. Якщо наявність такої шкоди встановлена і суд вважає, що необхідно надати грошову компенсацію, він зробить оцінку на справедливій основі, зважаючи на стандарти, які випливають з його попередньої практики. Заявникам, які бажають отримати компенсацію за моральні збитки, пропонується вказати суму, яка, на їх думку, була б справедливою.

Вказує, що аргументуючи розмір моральної шкоди він звертав увагу: на ігнорування відповідачем вимог законодавства, яким регламентовані його права та свободи; порушення відповідачем його прав як учасника бойових дій та ветерана війни на соціальний захист, пільги; знехтування відповідачем, як органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень рішення Конституційного суду України, рішень Великої Палати ВС та Верховного Суду (ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII - висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить відповідну норму права, ст. 151-2 Конституції України - рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені); розчарування за занепокоєння, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, який покликаний захищати права та законні інтереси громадян у сфері соціального забезпечення, може порушувати права; систематичне порушення відповідачем, як органом місцевого самоврядування, суб`єктом владних повноважень моїх законних прав (судові справи №№ 400/3384/20, 400/3360/21, 400/7856/23), у зв`язку з чим я постійно змушений звертатись до суду та до органів примусового виконання рішень, що у свою чергу завдає мені страждань та переживання, що виражені у порушені привичного способу життя та вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Також, вказував на систематичні випадки порушення тим же відповідачем його прав, які вже мали місце в 2020, 2021 та 2022 роках, коли 13 травня 2020 року, 14 травня 2021 року і 30 червня 2022 року Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, усупереч ст.ст. 19, 46 ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 12 Закону від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, рішення Верховного Суду у зразковій справі № 440/2722/20 від 29 вересня 2020 року йому було виплачено допомогу до 5 травня у розмірах:

Зазначає, що задля захисту своїх соціальних прав на гарантовані законодавцем йому пільги він звертався з відповідними позовами до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Та навіть після цього, Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради рішення по справі № 400/3384/20 було виконано лише в грудні 2021 року, а рішення по справах №№ 400/3360/21, 400/7856/23 не виконано до сих пір. Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради просто ухиляється від виконання судових рішень по справах №№ 400/3360/21, 400/7856/23 та його порушене право не відновлює.

Тож, навіть після винесення названого рішення у зразковій справі № 440/2722/20, відновлення Миколаївським окружним адміністративним судом моїх порушених в 2020 та 2021 році прав (судові справи №№ 400/3384/20, 400/3360/21), відповідач, ігноруючи положення ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та Основного Закону, своєї протиправної бездіяльності відносно мене не припинив та більше того в 2023 році знову порушив його права вже в сфері доступу до інформації.

Поза тим, у своїй постановах від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21, від 23 листопада 2023 року № 466/725/20 Верховний Суд неодноразово зауважував, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання ним доводів апеляційної скарги.

В силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2024 у справі №400/909/24 позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненадання відповіді на запит на інформацію від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 ; зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради повторно розглянути запит на інформацію від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 та надати відповідь (повну інформацію) з урахуванням висновків суду. Рішення набрало законної сили 07 травня 2024 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди суд першої інстанції дійшов висновку, що такий розмір коштів буде відповідати рівню моральних страждань позивача, а також засадам розумності та справедливості.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Так порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (п. 57).

За наявності порушення трудових прав позивача в цій справі внаслідок незаконного звільнення, що встановлено преюдиційним рішенням суду в адміністративній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 23 ЦК України здійснюється в обраний позивачем спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що належним розміром відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди буде саме сума коштів в розмірі 2000,00 грн., про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції), яка належним чином відповідатиме рівню його моральних страждань, а також засадам розумності та справедливості та враховуватиме факт порушення прав позивача прийняттям щодо нього роботодавцем незаконних рішень, спрямованих на обмеження трудових прав.

Апеляційний суд відхиляє доводи скарги позивача про те, що при вирішенні спору не було належним чином враховано аргументи позивача про триваючий характер його моральних страждань, адже скаржником не надано доказів того, що ті чи інші обґрунтування його вимог не отримали належну оцінку при розгляді та вирішення справи судом першої інстанції.

Так Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже визначення грошового еквіваленту у відшкодування моральних страждань особи є приблизною оцінкою з боку суду та сторін справи того негативного впливу на особу позивача, що мав місце внаслідок порушення його прав.

Таким чином апеляційні посилання позивача, не можуть свідчити про необґрунтованість визначеної судом суми у відшкодування моральної шкоди позивачу, яка відповідає наданій судом оцінці фактичних обставин, встановлених у справі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц.

Інші аргументи скаржника про те, що суд не врахував належним чином тяжкість його моральних страждань, не свідчать про необґрунтоване визначення у даній справі розміру коштів, які стягуються у відшкодування моральної шкоди, так як об`єктивних доказів іншої міри моральної шкоди, ніж визначеної судом, до матеріалів справи не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За такого, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок державного бюджету, оскільки його звільнено від його сплати на підставі п.13 ч.2 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 грудня 2024 року.