Справа № 953/2938/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря Півоваровій Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Саніна А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 953/2938/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фінансових витрат в порядку регресу за поновлення парканів з хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить:

1. Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування фінансових витрат позивача ОСОБА_1 в порядку регресу за рахунок відповідача ОСОБА_2 на поновлення двох металевих парканів з двома металевими хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням суду від 25.02.1999 року з уточненням відповідно рішенню суду від 20.11.2003 року та рішенню суду від 28.08.2008 року - задовольнити.

2. Відшкодувати фінансові витрати позивача ОСОБА_1 в порядку регресу за рахунок відповідача ОСОБА_2 на поновлення двох металевих парканів з двома металевими хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням суду від 25.02.1999 року з уточненням відповідно рішенню суду від 20.11.2003 року та рішенню суду від 28.08.2008 року.

3. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 : суму витрат за послуги «УКРПОШТИ» - 30,00 грн.; суму витрат на придбання будівельних матеріалів - 570,00 грн.; суму витрат на оплату за будівельно-зварювальні роботи - 9 600,00 грн.; суму витрат на друк фотодоказів - 455,00 грн. Разом стягнути за збитки: 10 655,00 грн. - одноразово.

4. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 : суму витрат судового збору у розмірі - 1 211,20 грн. та суму витрат комісії сервісного збору за проведення платежу у розмірі - 21,80 грн. Разом стягнути суму за збитки на судові витрати: 1 233,00 грн. - одноразово.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує наступним.

Позивач ОСОБА_1 з 1997 року постійно мешкає, а з 2001 зареєстрована та постійно мешкає по АДРЕСА_2 . Рішенням суду від 03.09.2010 їй надано право постійного проживання з наданням житлової площі у житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з рівноправними умовами користування всім майном, що належить ґазді. Частина будинку 2 у розмірі 52/100 частини належить ОСОБА_3 , а частина будинку 3 у розмірі 32/100 частини належить ОСОБА_2 .

Рішенням суду від 28.08.2008 відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний дотримуватися розподілу земельної території на підставі Рішення суду від 25.02.1999 та суду від 20.11.2003, проте відповідач ОСОБА_2 не виконує рішення суду від 28.08.2008.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 08.08.2021 у цивільній справі № 953/1184/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права задоволені частково. Поновлено порушене право ОСОБА_1 на користування житловим будинком з надвірними будівлями та прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 , визначене рішенням Київського районного суду м. Харкові від 03 вересня 2010 року, відповідно до порядку користування домоволодінням, встановленого рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні територією загального двору площею 85 кв.м. за призначенням, порядок користування яким визначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 (справа № 2-657/5). Зобов`язано ОСОБА_2 зняти усі замки та засови з в`їзних воріт загального користування № 2, розблокувати вхідні двері у прибудованій веранді для проходу у житло (А-1 та А-1), зняти металеві та дерев`яні щити з вікон оселі (веранди, санітарного вузлу та гаражу), які виходять на територію загального двору 85 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 567 грн. 20 коп. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вказане рішення набуло законної сили.

Примусове виконання рішення суду від 08.07.2021 боржником ОСОБА_2 тривало з 21.11.2023 по 12.01.2024, що підтверджують Постанови про закриття виконавчого провадження.

В січні 2024 року, під час завершення примусового виконання рішення суду від 08.07.2021 боржником ОСОБА_2 , при поновленні її права користування територією двору загального користування площею 85 м2, нею встановлено руйнування парканів по розподілу земельної ділянки. Зруйнувавши паркани, відповідач ОСОБА_2 фактично знищив лінію розмежування земельних ділянок.

Так, Позивач ОСОБА_1 вказала, що відповідачем ОСОБА_2 демонтовано два металевих паркани з двох боків земельної ділянки (III-А) загальною довжиною 25,5 погонних метрів вздовж земельних ділянок: (II) загального двору та земельної ділянки (ІУ-А) ОСОБА_2 ; здійснено монтаж сітки «рабиця» на сторону шиферного забору від сусіда ОСОБА_4 територія (І); здійснено демонтаж двох металевих хвірток № 1 та № 2 вздовж земельної ділянки (II) загального двору, з яких: - хвіртка за № 1 поділена на 2 (дві) частини, з яких: одна частина приварена як паркан з АДРЕСА_1 , а друга частина - покинута під кущем смородини, є в натурі, як речовий доказ; - хвіртка за № 2 приварена до паркану з шифером вздовж межі з сусідом ОСОБА_4 ; нестача металевої сітки «рабиця» довжиною 1,0 метр погонний; демонтаж та нестача стовпів опорних, зниклих - 4 одиниці; демонтаж стовпів опорних шляхом похилення під кутом, в наявності мають нахилення - 6 стовпів; побитий шифер на паркані від сусіда ОСОБА_4 , територія (І); згнили 2 (два) дерев`яні ригеля листового металевого паркану (за 4 роки); Територія земельної ділянки (ІІІ-А) покрита фекаліями тварини (собаки); Територія земельної ділянки (ІІІ-А) поросла високою травою; а виноград, абрикоса, туї заплетені хмелем; Дикий клен виріс на прольоті паркану з території (ІУ-А) відповідача ОСОБА_2

Добровільно поновити паркани по лінії розмежування земельних ділянок (II), (ІІІ-А), (ІУ-А) в 25,5 погонних метрів з 2-ма хвіртками, прибрати фекалії після своєї собаки, прибрати сміття, відродити земельну ділянку Мутеремових відповідач ОСОБА_2 не бажає.

ОСОБА_1 вказала, що з метою користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (ІІІ-А) та ходити по двору загального користування (II), відповідач ОСОБА_2 тримає собаку, яка проживає без нагляду на території 3 (трьох) об`єднаних земельних ділянках, яка риє ями, територія усієї присадибної ділянки вкрита фекаліями тварини; у тварини відсутній вольєр, будка, собака голодує. Добровільно прибрати собаку з території сільськогосподарської земельної ділянки ОСОБА_3 (ІІІ-А) та з двору загального користування (II) на свою особисту територію (ІУ-А) відповідач ОСОБА_2 не бажає.

Відповідач ОСОБА_5 мешкає в своїй частині житлового будинку з 20 травня 2004 року. Всі роки вчиняє сварки, бійки, руйнування майна Мутеремових.

З метою вирішення питань щодо відновлення 2 (двох) металевих парканів з 2-ма металевими хвіртками, розташування та вигулу собаки та інших питань з Відповідачем ОСОБА_2 , Позивач направила Відповідачу Досудову вимогу від 16.03.2024 рекомендованим листом за послугою «УКРПОШТИ», вартість якого 30,00 грн., проте повернута без вручення 01.04.2024.

Стосовно вказаних вище порушень Відповідачем ОСОБА_2 . Позивач зверталася до Київського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, проте прийом цивільних громадян не ведеться до кінця війни через агресію рф, а дільничний інспектор пояснив, що до кінця війни він нічого вдіяти не може.

Враховуючи погодні умови зі стрімким підвищенням температури, початок весни, ріст насаджень, вона вимушено за свій кошт відновила металеві паркани по лінії розмежування земельних ділянок II, ІІІ-А, ІУ-А в 25,5 погонних метрів, 2 (дві) металеві хвіртки. Роботи здійснені з 20.03.2024 по 26.03.2024 в 2 етапи шляхом: демонтування (бо приварена сітка «рабиця» та хвіртка № 2 до паркану з шифером від сусіда ОСОБА_4 , по межі з територією (І) і монтування наново паркану, хвіртки № 2; та виготовлення хвіртки № 1 та паркану 4 погонних метри із нової сітки «рабиця»; а також поновлення зниклих 4-х опорних стовпів круглого січення на нові 4 стовпи квадратного січення з попереднім бетонуванням усіх опорних стовпів по лінії розмежування територій трьох земельних ділянок II, ІІІ-А, ІУ-А.

Для виконання відновлювальних будівельно-зварювальних робіт нею придбані цемент М500, армовані круги, петлі для хвірток на загальну суму 570,00 грн.

З 20.03.2024 по 26.03.2024 відновлюванні будівельно-зварювальні роботи за договором від 19.03.2024 здійснив ФОП ОСОБА_6 , вартість яких становить 9 600,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою судді від 17.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

20.05.2024 позивач ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_2 про поновлення порушених прав з відшкодування фінансових витрат в порядку регресу за поновлення заборів з хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 за рішенням суду від 25.02.1999 з уточненням відповідно рішенню суду від 20.11.2003 та рішенню суду від 28.08.2008 (а.с.106-119).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.05.2024 уточнену позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана до Київського районного суду міста Харкова 20 травня 2024 року у цивільній справі № 953/2938/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фінансових витрат в порядку регресу за поновлення парканів з хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки - залишено без розгляду та повернуто позивачу. Зобов`язано ГУДКСУ у Харківській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , сплачений нею судовий збір у розмірі 3 633 грн. 60 коп. згідно з квитанцією № 8976-2146-6852-3724 від 18.05.2024 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фінансових витрат в порядку регресу за поновлення парканів з хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки у справі № 953/2938/24. Роз`яснено позивачці, що вона може звернутися до суду з відповідними позовними вимогами в загальному порядку. У задоволенні клопотань позивача ОСОБА_1 про визнання обов`язковою явку до суду відповідача, про допит свідків та про витребування доказів з архіву Київського районного суду м. Харкова відмовлено.

В судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Представник Відповідача - адвокат Санін А.О. проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, вважав їх необгрунтованими та недоведеними, вказуючи, що відсутні докази про вчинення зазначених Позивачем дій саме ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вимогами статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, вислухавши доводи Позивача та представника Відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що будинок АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить: 53/100 частини ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1-9381 від 23.11.1990, посвідченого державним нотаріусом 8-ї ХДНК, 32/100 частини ОСОБА_2 на підставі договору міни (попередній власник ОСОБА_7 ) № 4347 від 20.05.2004 та 15/100 ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщини № 7-464 від 14.04.2011.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 у справі № 2-657/5 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками: Виділив в загальне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_9 загальний двір площею 85 кв.м. В користування ОСОБА_3 виділено земельну ділянку загальною площею 243 кв.м. двома частинами: під № 3 площею 142 кв.м. та під № 3-а площею 101 кв.м. В користування ОСОБА_7 виділено земельну ділянку загальною площею 146 кв.м. двома частинами: під № 4 площею 63 кв.м. та під № 4-а площею 83 кв.м. В ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 306 кв.м. з боку домоволоджіння АДРЕСА_3 , передбачивши підхід співвласників ОСОБА_3 та ОСОБА_9 до стіни житлової прибудови літ. «А1-1» та сараю літ. «М» (а.с.158-159).

20.05.2004 ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали договір міни, відповідно до якого 32/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 перейшли у власність ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Київського районного суду від 03.09.2010 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11 та ОСОБА_3 задоволено та визнано за ОСОБА_1 право постійного проживання з наданням житлової площі у житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , оскільки припинення сімейних відносин не позбавляє членів сім`ї власника будинку права користування займаним приміщенням (а.с. 13).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 у цивільній справі № 953/1184/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення порушеного права задоволено частково. Поновлено порушене право ОСОБА_1 на користування житловим будинком з надвірними будівлями та прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 , визначене рішенням Київського районного суду м. Харкові від 03 вересня 2010 року, відповідно до порядку користування домоволодінням, встановленого рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні територією загального двору площею 85 кв.м. за призначенням, порядок користування яким визначений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.1999 (справа № 2-657/5). Зобов`язано ОСОБА_2 зняти усі замки та засови з в`їзних воріт загального користування № 2, розблокувати вхідні двері у прибудованій веранді для проходу у житло (А-1 та А-1), зняти металеві та дерев`яні щити з вікон оселі (веранди, санітарного вузлу та гаражу), які виходять на територію загального двору 85 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 567 грн. 20 коп. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 14-17).

Позивач посилається на те, що примусове виконання рішення суду від 08.07.2021 боржником ОСОБА_2 тривало з 21.11.2023 по 12.01.2024. В січні 2024 року, під час завершення примусового виконання рішення суду від 08.07.2021 боржником ОСОБА_2 , при поновленні її права користування територією двору загального користування площею 85 м2, нею встановлено руйнування парканів по розподілу земельної ділянки, а саме: демонтовано два металевих паркани з двох боків земельної ділянки (III-А) загальною довжиною 25,5 погонних метрів вздовж земельних ділянок: (II) загального двору та земельної ділянки (ІУ-А) ОСОБА_2 ; здійснено монтаж сітки «рабиця» на сторону шиферного забору від сусіда ОСОБА_4 територія (І); здійснено демонтаж двох металевих хвірток № 1 та № 2 вздовж земельної ділянки (II) загального двору, з яких: - хвіртка за № 1 поділена на 2 (дві) частини, з яких: одна частина приварена як паркан з АДРЕСА_1 , а друга частина - покинута під кущем смородини; - хвіртка за № 2 приварена до паркану з шифером вздовж межі з сусідом ОСОБА_4 ; нестача металевої сітки «рабиця» довжиною 1,0 метр погонний; демонтаж та нестача стовпів опорних, зниклих - 4 одиниці; демонтаж стовпів опорних шляхом похилення під кутом, в наявності мають нахилення - 6 стовпів; побитий шифер на паркані від сусіда ОСОБА_4 , територія (І); згнили 2 (два) дерев`яні ригеля листового металевого паркану (за 4 роки); Територія земельної ділянки (ІІІ-А) покрита фекаліями тварини (собаки); Територія земельної ділянки (ІІІ-А) поросла високою травою; а виноград, абрикоса, туї заплетені хмелем; Дикий клен виріс на прольоті паркану з території (ІУ-А) відповідача ОСОБА_2 , а також знищено лінію розмежування земельних ділянок, що, на думку ОСОБА_1 , здійснено відповідачем ОСОБА_2 . У зв`язку з чим, Позивач ОСОБА_1 за свій кошт відновила металеві паркани по лінії розмежування земельних ділянок II, ІІІ-А, ІУ-А в 25,5 погонних метрів, 2 (дві) металеві хвіртки. Роботи здійснені з 20.03.2024 по 26.03.2024 в 2 етапи шляхом: демонтування (бо приварена сітка «рабиця» та хвіртка № 2 до паркану з шифером від сусіда ОСОБА_4 , по межі з територією (І) і монтування наново паркану, хвіртки № 2; та виготовлення хвіртки № 1 та паркану 4 погонних метри із нової сітки «рабиця»; а також поновлення зниклих 4-х опорних стовпів круглого січення на нові 4 стовпи квадратного січення з попереднім бетонуванням усіх опорних стовпів по лінії розмежування територій трьох земельних ділянок II, ІІІ-А, ІУ-А. Для виконання відновлювальних будівельно-зварювальних робіт нею придбані цемент М500, армовані круги, петлі для хвірток на загальну суму 570,00 грн. З 20.03.2024 по 26.03.2024 відновлюванні будівельно-зварювальні роботи за договором від 19.03.2024 здійснив ФОП ОСОБА_6 , вартість яких становить 9 600,00 грн.

Однак, Відповідач не відшкодував завдані матеріальні збитки Позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вчинення відповідачем протиправних дій або його причетності до знищення (пошкодження) паркану та хвіртки, як і не надано доказів наявності вини відповідача.

Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином не підтверджують факт спричинення шкоди Позивачу внаслідок винних дій з боку Відповідача, а відтак, відсутні підстави вважати, що між шкодою та діями Відповідача є безпосередній причинний зв`язок.

Суд вважає, що Позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування фінансових витрат Позивача ОСОБА_1 в порядку регресу за рахунок Відповідача ОСОБА_2 за поновлення двох металевих парканів з двома металевими хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 за рішенням суду від 25.02.1999 з уточненням відповідно рішенню суду від 20.11.2003 та рішенню суду від 28.08.2008, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 : суми витрат за послуги «УКРПОШТИ» - 30,00 грн.; суми витрат на придбання будівельних матеріалів - 570,00 грн.; суми витрат на оплату за будівельно-зварювальні роботи - 9 600,00 грн.; суми витрат на друк фотодоказів - 455,00 грн., а всього 10 655,00 грн., а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у цій справі слід відмовити у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у своїх судових рішення звертав увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі № 243/11349/18).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі № 756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі № 157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.10.2020 у справі № 521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц).

Таким чином, з урахуванням наведеного аналізу наявних правовідносин сторін, встановлених обставин цієї справи, наявних матеріалів справи та поданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що інші доводи та аргументи позовної заяви не заслуговують на детальне обґрунтування підстав їх відхилення та не впливають на результат розгляду позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фінансових витрат в порядку регресу за поновлення парканів з хвіртками по лінії розмежування земельної ділянки відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повне судове рішення складено та підписано 14 червня 2024 року.

Суддя Колесник С.А.