Справа № 569/4123/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позову вказує, що його батьки перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1998 року, від якого 02 листопада 2003 року у них народився він. Рішенням Рівненського міського суду від 19 жовтня 2018 року шлюб між батьками розірвано, визначено місце проживання неповнолітнього сина з матір`ю. Станом на сьогодні він продовжує проживати разом з матір`ю. Зазначає, що він є повнолітнім. Водночас, з огляду на те, що 01.09.2019 р. ОСОБА_5 з приватним вищим навчальним закладом «Рівненський економіко - гуманітарний та інженерний коледж» було укладено два договори, згідно умов яких, останній взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів ОСОБА_5 здійснити навчання та надати освітню послугу ОСОБА_3 за спеціальністю «фізична культура і спорт» та «право», то за результатами реалізованого останньою права на отримання аліментів, 10.01.2022р. Рівненським міським судом Рівненської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 569/320/22, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, починаючи з дня подачі позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років. 30 червня 2023 року він отримав диплом молодшого спеціаліста та диплом молодшого спеціаліста за результатами опанування вищевказаних освітніх програм у приватному вищому навчальному закладі «Рівненський економіко - гуманітарний та інженерний коледж». Водночас, станом на сьогоднішній день Рівненським відділом державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється мінливе виконання вищевказаного рішення Рівненського міського суду Рівненської області у цивільній справі №569/320/22 від 10.01.2022 р. на підставі пред`явленого ОСОБА_5 відповідного виконавчого листа з огляду на наявну заборгованість ОСОБА_4 . Разом з тим, він є студентом медико - фармацевтичного факультету Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради денної форми навчання та здобуває бакалаврський ступінь вищої освіти, який являється наступним по рівню, попередньо отриманому останнім. Вважає за доцільне та необхідне звернутись з даним позовом про стягнення з відповідача, як власного батька, аліментів у зв`язку з подальшим продовженням навчання. Просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня подачі даного позову до суду і до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення 23 років.

23 травня 2024 року від представника відповідача адвоката Суржук Л.М. надійшов відзив, в якому відповідач категорично заперечує проти обставин, які зазначаються позивачем у позовній заяві про те, що « ОСОБА_4 являється повністю працездатним та перебуває на заробітках за кордоном, у зв?язку з чим має стабільний дохід».

Насправді ОСОБА_4 є непрацездатною особою, пенсіонером, у 2018 році йому встановлена інвалідність 2 групи (загальне захворювання), про що зазначено у його пенсійному посвідченні. Позивачу дані обставини відомі, відтак його твердження у позові про те, що відповідач є повністю працездатним є неправдивими і такими, що вводять суд в оману. Починаючи з листопада 2020 року відповідач проживає у Республіці

Польща, оформив карту побиту (дозвіл на тимчасове перебування). Перебуває на обліку у Рівненському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області. Отримує пенсію, яка є вкрай мізерною та недостатньою для нього самого. Відповідач ніде не працює, починаючи з 2021 року у зв`язку із відсутністю такої можливості через незадовільний стан свого здоров`я, відтак інших доходів не має. Будь-якої допомоги від інших осіб не отримує. У грудні 2021 році відповідач переніс операцію із ампутації нижньої правої кінцівки (ноги) на рівні гомілки, у зв`язку з чим по даний час триває реабілітація його здоров`я. Упродовж останніх 2 років ОСОБА_4 по 3-4 рази на рік проходить лікування в медичних закладах. Коштів ледве вистачає на життя та утримання себе.

Також зазначає, що із ОСОБА_4 в примусовому порядку по даний час стягується заборгованість із сплати аліментів на сина ОСОБА_6 (виконавче провадження № 69770512), що підтверджується інформацією про виконавче провадження, яка долучена позивачем до позовної заяви. Стягнення аліментів за цим виконавчим провадженням відбувається за рахунок й так мізерної пенсії відповідача. У разі задоволення позовної заяви ОСОБА_3 відповідач взагалі буде поставлений у становище, при якому створяться надзвичайно великі борги для нього через неможливість їх сплатити з невеликого розміру пенсії, чим створиться вкрай скрутне матеріальне становище для нього.

Таким чином, зважаючи на дані обставини, ОСОБА_4 не має можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 , оскільки сам перебуває у скрутному матеріальному становищі за кордоном.

30 травня 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Маєвський О.А. подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що з наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався з позовом про власне звільнення від сплати аліментів за наявності обґрунтованих та доведених в судовому порядку підстав.

Поряд з тим, з долучених представником відповідача недопустимих у розумінні положень ЦПК України доказів у вигляді медичних документів стану здоров`я останнього на польській мові вбачається, що ймовірна ампутація кінцівки та начебто наявні проблеми зі здоров`ям ОСОБА_4 тривають з 2021 року, що, однак, не позбавляло його можливості мінливо сплачувати аліменти на утримання власного сина усі попередні роки.

Більше того, наявність пенсійного посвідчення та отримання пенсійних виплат у зв`язку з встановленою групою інвалідності не являється самостійною підставою як для звільнення від сплати аліментів, так й для зменшення розміру останніх у розумінні діючих положень чинного законодавства України.

Так, з моменту отримання позивачем у 2014 році ІІ групи інвалідності остання по сьогоднішній день здійснює одноособову участь у вихованні спільного з відповідачем сина, що, однак, не звільняє останнього від тотожного обов`язку навіть при відсутності однієї кінцівки, оскільки вказаний факт може виключати лише вичерпний перелік видів та форм трудової діяльності, пов`язаний з фізичними навантаженнями, однак, не виключає альтернативні розумово - інтелектуальні та інші методи можливого фінансового забезпечення ОСОБА_4 при ініціативі та бажанні останнього. Більше того, враховуючи той факт, що відповідач протягом багатьох останніх років проживає у Республіці Польща, що ускладнює повноцінну можливість достеменного встановлення обсягу та джерела доходів останнього на території України, з логічних міркувань та здорового глузду слід дійти обґрунтованих висновків про те, що багаторічне проживання останнього на території Польщі супроводжується безумовними витратами на комунальні послуги, харчування, одяг та інші побутові потреби, а також, на дорого вартісне та коштовне проведення лікувань та операцій, які останній підтверджує долученою медичною документацією.

Отже, вищенаведені обставини в своїй сукупності свідчать не тільки про недоведеність та відсутність обґрунтованих підстав для звільнення відповідача від виконання батьківського обов`язку по сплаті аліментів, а й підтверджують можливість останнього співфінансувати з позивачем навчання власного сина у вигляді сплати аліментів.

А відтак, з вищенаведеного вбачається доведеною об`єктивна необхідність повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням останнім навчання до досягнення 23 років, яка зумовлена виключною фізичною неможливістю останньої до самостійної праці, яка теоретично може зашкодити ефективності та результативності навчально - виховного процесу. При цьому, законодавець не виокремлює наявність або відсутність обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття в залежності від форми навчання дитини та не виокремлює наведені відповідачем підстави для звільнення останнього від виконання аліментного зобов`язання.

05 червня 2024 року представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Суржук Л. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що у відповіді на відзив позивач не спростував обставини про те, що йому було відомо про непрацездатність позивача у зв`язку з його інвалідністю, також позивач у відповіді на відзив (як і в матеріалах позовної заяви) не надав докази того, що «відповідач є повністю працездатним». Отож, твердження у позовній заяві про те, що відповідач є повністю працездатним, є неправдивими і жодними доказами не підтверджені.

Незадовільне фінансове становище відповідача представник позивача спростовує тими обставинами, що ОСОБА_4 не звертався раніше з позовом про власне звільнення від сплати аліментів та продовжував, хоч і мінливо, сплачувати аліменти. Однак, такі аргументи аж ніяк не доводять достатній матеріальний стан відповідача, а «мінлива сплата» аліментів (вважає, що позивач має на увазі нерегулярність оплати) навпаки підтверджує, що відповідач не має можливості регулярно і в повній мірі сплачувати із своєї мізерної пенсії аліменти, а будь-які інші доходи у нього відсутні.

Таким чином, позивачем жодними належними та допустимими доказами не

доведено можливість сплати аліментів на його утримання відповідачем, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оскільки ОСОБА_4 не має можливості надавати матеріальну допомогу

ОСОБА_3 , оскільки сам перебуває у скрутному матеріальному становищі, що підтверджується такими обставинами: ??отримує невелику пенсію; ??інші джерела доходів відсутні; не може працевлаштуватися у зв`язку із його інвалідністю (2 група) та незадовільним станом здоров`я (пересувається на милицях через відсутність частини правої ноги); ??потребує реабілітації та лікування; нині з нього вже в примусовому порядку стягується заборгованість зі сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог до нього про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Зазначає, що позивач ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не надав доказів на підтвердження понесених витрат по забезпеченню мінімальних щомісячних потреб дитини, яка навчається, зокрема, проживання, харчування, придбання одягу, необхідних для навчання речей, у тому числі комп?ютерної техніки, канцелярії, підручників, додаткових витрат на проїзд до місця навчання. А тому, з цих підстав зокрема, позовні вимоги є недоведеними.

Представник позивача у судовому засіданні просить позов задоволити, з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні просить у задволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків.

З дослідженої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 19 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, про що зроблено відповідний запис за №2273. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

02 листопада 2021 року син сторін ОСОБА_6 досяг повноліття.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання в розмірі частки всіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду 10 січня 2022 року і до закінчення сином навчання, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

ІНФОРМАЦІЯ_4 повнолітній ОСОБА_3 отримав диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_4 та диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_5 у приватному вищому навчальному закладі «Рівненський економіко - гуманітарний та інженерний коледж».

Разом з тим, відповідно до наданої копії студентського квитка серії НОМЕР_6 , позивач являється студентом медико - фармацевтичного факультету Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради денної форми навчання та здобуває бакалаврський ступінь вищої освіти.

З дослідженого в судовому засіданні Договору про надання освітніх послуг № б/227/11/2023/0008 від 09.08.2023 року вбачається, що згідно п.1 якого вказаний навчальний заклад взяв на себе зобов?язання за рахунок коштів замовника надати ОСОБА_3 . освітню послугу відповідно до умов Договору про навчання у закладі вищої освіти № a/2023/0168 від 09.08.2023 року за освітньою програмою фізична терапія для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр строком до 01.07.2025р. (п.2 та п.3 Договору). Пунктом 9 Договору про надання освітніх послуг № 6/227/11/2023/0008 від 09.08.2023 р. передбачено кошторис замовленої ОСОБА_5 на користь власного сина - ОСОБА_3 освітньої послуги, загальний розмір якого за період навчання з 2023 по 2027 роки становить 148 100 грн. 00 коп.

Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Частиною третьою статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до частин першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Відтак, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є доведення можливості надання другим з батьків такої матеріальної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є пенсіонером, у 2018 році йому встановлена інвалідність 2 групи (загальне захворювання), про що зазначено у його пенсійному посвідченні серії НОМЕР_7 .

З довідки про доходи №5704 2870 0077 4717 вбачається, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у Рівненському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію, яка за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року склала 8 704 грн. 65 коп.

Серед іншого, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що у грудні 2021 році переніс операцію із ампутації нижньої правої кінцівки (ноги) на рівні гомілки, у зв`язку з чим по даний час триває реабілітація його здоров`я, на що представником відповідача долучено докази у вигляді медичних документів стану здоров`я останнього на польській мові, однак вказані документи суд вважає недопустимими у розумінні положень ЦПК України.

Натомість, докази незадовільного стану здоров`я підтверджуються долученим представником відповідача фото, з якого вбачається, що відповідачу проведено операцію з ампутації нижньої правої кінцівки (ноги) на рівні гомілки, що обмежує відповідача у працевлаштуванні.

Таким чином, посилання відповідача на незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище заслуговують на увагу, оскільки відповідач є інвалідом 2 групи, отримує незначну пенсію по інвалідності та у зв`язку з ампутацією нижньої правої кінцівки (ноги) має необхідність у понесенні витрат на лікування, та неможливість працювати, в зв`язку з наявною інвалідністю. При цьому, представником позивача не подано доказів на спростування цих обставин.

Крім того, із ОСОБА_4 в примусовому порядку по даний час стягується заборгованість із сплати аліментів на сина ОСОБА_6 (виконавче провадження № 69770512), що підтверджується інформацією про виконавче провадження, яка долучена позивачем до позовної заяви.

Посилання позивача на те, що відповідач не звертався з позовом про звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів, є безпідставним, оскільки це право відповідача, яким він розпоряджається на власний розсуд і не спростовує незадовільне фінансове становище відповідача.

Доводи представника позивача, що відповідач протягом багатьох останніх років проживає у Республіці Польща, що супроводжується безумовними витратами на комунальні послуги, харчування, одяг та інші побутові потреби, а також, на дороговартісне та коштовне проведення лікувань та операцій, свідчать не тільки про недоведеність та відсутність обґрунтованих підстав для звільнення відповідача від виконання батьківського обов`язку по сплаті аліментів, а й підтверджують можливість останнього співфінансувати з позивачем навчання власного сина у вигляді сплати аліментів не заслуговують на увагу, оскільки вказане є припущенням позивача і не доведене належними та допустимими доказами.

При дослідженні обставин справи судом враховується стан здоров`я відповідача, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, а також те, що відповідач є інвалідом другої групи, іншого доходу окрім пенсії немає та потребує лікування, у зв`язку з ампутацією нижньої правої кінцівки (ноги) на рівні гомілки.

Відтак, суд бере до уваги вимоги ст. 199 СК України, згідно яких батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу та ту обставину, що в судове засідання не було надано доказів на підтвердження можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який продовжує навчання і тому вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,280,282-289,354 ЦПК України, ст.ст.198-200 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.Г. Кучина