Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6733/24
Провадження № 2/711/2447/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2024 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі судового засідання - Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування та зняття арешту майна, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Давигору Світлану Анатоліївну, звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси із позовом до Черкаської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування та зняття арешту майна.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено, ОСОБА_3 за життя залишила заповіт на його ім`я, в якому заповіла все своє майно на його користь. Відповідно, право на спадкування майна померлої відбулося за заповітом. Спадкоємців за законом не було, зокрема і тих, хто міг би претендувати на обов`язкову частку, незалежно від заповіту.

Позивач вказує, що в установлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби. У приватного нотаріуса Черкаського МНО Лук`янової Т.І., за його заявою, після смерті ОСОБА_3 , заведена спадкова справа за № 10/2020.

Зі спливом встановленого законом терміну, він, у нотаріальному порядку отримав, після смерті баби ОСОБА_3 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р.№ 1087 від 18.08.2020 на земельну ділянку, площею 0,0360 га, кадастровий номер :02:064:0024, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Разом з тим, інша частина спадкового майна у вигляді 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 за вказаною вище адресою, яка належить померлій, досі не є успадкованою.

У позовній заяві зазначено, що у порядку підготовки нотаріусом дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у реєстрі права власності на нерухоме майно виявлено записи №№ 2850568, 8670648 про арешти цілого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка якого належить померлій ОСОБА_3 .

Відтак, нотаріусом відмовлено спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за вказаних обставин.

Позивач зауважує, що у порядку збору документів та витребування відомостей про вказані вище арешти було виявлено, що у Придніпровському районному суді міста Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа № 2-632 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. У даній справі за заявою позивача судом було забезпечено позов, шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме на жилий будинок, що належить ОСОБА_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на майно, що знаходиться у вказаному будинку на загальну суму 10250 грн. 00 коп. Ухвала від 24.01.2006 про накладення арешту наявна у матеріалах справи, а ухвали про його скасування у даній справі немає.

За іншим видом обтяження у вигляді арешту у справі №2-2502/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 у Придніпровському районному суді міста Черкаси була отримала ухвала від 11.04.2011 про скасування заходів забезпечення позову, а саме, - зняття арешту, накладного ухвалою суду від 13.03.2009 з 1/8 частини будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, ухвали від 13.03.2009 у матеріалах справи немає.

Як вбачається із довідки КП «ЧООБТІ» №12965о від 21.07.2020, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за:

-ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 18.11.1986 за р.№1-5841; свідоцтва про право власності, виданого Другою Черкаською ДНК 18.11.1986 за р.№1-5839, частка складає 3/4;

-ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 03.08.1989 за р.№2-4881, частка складає 1/4.

До того ж, за рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13.05.2010 у справі № 2-661/10, ОСОБА_6 набула у власність 1/8 частину вказаного домоволодіння та 04.01.2024 зареєструвала на своє ім`я вказану частку, про що у реєстрі внесений запис за № 53472810.

Вказану частку, а саме , ОСОБА_3 відчужила (продала) 03.08.1989, про що нотаріусом на свідоцтві про право власності від 18.11.1986 за р.№1-5839 зроблено відповідну відмітку.

Як зазначено, ОСОБА_3 не була стороною у будь-яких справах, які стосувалися належного їй нерухомого майна, а тому наявність арешту на все майно, зокрема, і те, чим при житті володіла померла, є перешкодою для нього на реалізацію його права, як спадкоємця.

Окрім того, за пошуком даних з АСВП за відомостями ОСОБА_2 було отримано інформацію про наявність відкритих та чинних виконавчих проваджень про стягнення із нього, як боржника на користь фізичних та юридичних осіб коштів.

Отож, за підсумком вказаних обставин вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , судом не було перевірено наявність у сторони відомостей про право власності, внаслідок чого наразі, він, як спадкоємець, не може самостійно зняти арешт з майна, яке перебувало у спільній частковій власності як боржника, так і ОСОБА_3 , оскільки спадкодавець не був стороною у справі і наявність накладеного арешту у 2006 році тягне за собою негативні наслідки для нього, як спадкоємця. Інший співвласник від часу накладення арешту не вчинив ніякі дії аби його зняти, звернувшись до суду із відповідною заявою.

Враховуючи викладені вище обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зняти арешт із вказаного вище майна.

Ухвалою суду від 30.08.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по справі.

Відповідачами відзив на позов не подано.

24.10.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Давигора С.А. не з`явилися, хоча повідомлялися судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 06.11.2024 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Давигори С.А. про розгляд справи без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Крім того, зазначила, що судові витрати сторона позивача залишає за собою.

У судове засідання представник відповідача Черкаської міської ради не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. 06.11.2024 до суду надійшла заява представника за довіреністю Прокопчук А.П. про розгляд справи без участі представника Черкаської міської ради. Крім того, зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 81 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 08.01.2020.

Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки, площею 0,0360 га, кадастровий номер :02:064:0024, місце розташування якої: АДРЕСА_1 ; 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, за життя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склала заповіт, який 29.08.2018 посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстровано у реєстрі за № 429, за яким вона заповіла все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом також встановлено, що спадкоємці за законом, після ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні, зокрема і ті, хто міг би претендувати на обов`язкову частку, незалежно від наявного заповіту.

15.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті його баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вказаною вище заявою, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. заведена спадкова справа за № 10/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому Реєстрі № 60014831 від 15.04.2020.

18.08.2020 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лук`яновою Т.І. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НОР № 869939 (зареєстровано у реєстрі за № 1087), відповідно до якого ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної ділянки, площею 0,0360 га, кадастровий номер :02:064:0024, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, як вбачається з листа приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т.І. № 185/01-16 від 05.08.2024, адресованого ОСОБА_1 , у порядку підготовки нотаріусом дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за результатами перевірки фактів відсутності (наявності) заборони або арешту на спадкове майно, нотаріусом встановлено, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, містяться записи №№ 2850568, 8670648 про арешти цілого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , частка якого належить померлій ОСОБА_3 . Підставами для реєстрації вказаних вище арештів є: ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.01.2006 та від 13.03.2009. Тож, нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , за вказаних вище обставин.

Відповідно до інформації, наданої КП «ЧООБТІ» за № 12965о від 21.07.2020, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за:

-ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 18.11.1986 за р.№ 1-5841; свідоцтва про право власності, виданого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 18.11.1986 за р.№ 1-5839, частка складає 3/4;

-ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою 03.08.1989 за р.№ 2-4881, частка складає 1/4.

До того ж, згідно з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.05.2010 у справі № 2-661/10, ОСОБА_6 набула у власність 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 та 04.01.2024 зареєструвала на своє ім`я вказану частку, про що у Державний реєстр речових прав внесений запис за № 53472810.

Також, як вбачається з відмітки, зробленої державним нотаріусом на свідоцтві про право власності від 18.11.1986 за № 1-5839, виданого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, 03.08.1989 ОСОБА_3 відчужила (продала) 1/4 домоволодіння АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (інформаційна довідка № 384774706 від 28.06.2024) зареєстровані записи про обтяження:

-2850568, тип обтяження - арешт нерухомого майна, зареєстровано 07.02.2006 Першою черкаською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: ухвала, б/н, 24.01.2006, Придніпровський районний суд м. Черкаси, суддя Смоляр А.О., об`єкт обтяження - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_2 , додаткові відомості - заборона 67, заявник - Придніпровський районний суд м. Черкаси;

-8670648, тип обтяження - арешт нерухомого майна, зареєстровано 24.04.2009 Першою черкаською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: ухвала, б/н, 13.03.2009, Придніпровський районний суд м. Черкаси, суддя Бурлака А.І., об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_2 , додаткові відомості - заборона 167, заявник - Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Так, у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа № 2-632 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 24.01.2006, за заявою позивача, судом забезпечено означений позов, шляхом накладення арешту на жилий будинок, що належить ОСОБА_2 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на майно, що знаходиться у вказаному будинку на загальну суму 10250 грн. 00 коп.

Крім того, у провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала на розгляді цивільна справа № 2-2502/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 13.03.2009, за заявою позивача, судом забезпечено означений позов, шляхом накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . При цьому, ухвалою суду від 11.04.2011 скасовано заходи забезпечення позову та знято арешт, накладений вказаною вище ухвалою, з 1/8 частини будинку АДРЕСА_1

Враховуючи зазначене вище, суд висновує, що померла ОСОБА_3 не була стороною у судових справах, які стосувалися належного їй нерухомого майна, у ході розгляду яких Придніпровським районним судом постановлено ухвали від 24.01.2006 у справі № 2-632 та від 13.03.2009 у справі № 2-2502/09 про арешт домоволодіння АДРЕСА_1 , власницею 3/4 часток якого вона є.

До того ж, встановлено, що на час розгляду цієї справи відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_3 немає. Разом з тим, за відомостями з АСВП щодо ОСОБА_2 , у органах виконавчої служби наявні відкриті та чинні виконавчі провадження про стягнення з нього, як боржника, на користь фізичних та юридичних осіб коштів.

На теперішній час арешти на майно, а саме на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2850568 та реєстраційний номер обтяження 8670648) не скасовані.

За таких обставин, на думку суду, наявність арештів на майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладених на підставі вказаних вище судових рішень, перешкоджають позивачу, як спадкоємцю померлої, оформити свої спадкові права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України)

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Аналіз вказаних вище положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Слід також зауважити на тому, що у ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08.12.2022 у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22).

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Суд також звертає увагу на те, що згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Означеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за чинним заповітом від 29.08.2018, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини, усунення від спадкування у спадковій справі відсутні. Крім того, під час розгляду справи не встановлені обставини про визнання цього заповіту недійсним. Також слід зазначити, що померла ОСОБА_3 не була стороною у судових справах, які стосувалися належного їй нерухомого майна, у ході розгляду яких Придніпровським районним судом постановлено ухвали від 24.01.2006 у справі № 2-632 та від 13.03.2009 у справі № 2-2502/09 про арешт домоволодіння АДРЕСА_1 , власницею 3/4 часток якого вона є.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачами обрано вірний спосіб захисту, а саме визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та зняття арешту із спадкового майна, враховуючи норми ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, оскільки іншим шляхом поновити своє порушене право та майновий інтерес, не є можливим.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме слід визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зняти арешт із вказаного вище майна (реєстраційний номер обтяження 2850568 та реєстраційний номер обтяження 8670648).

Вказане судове рішення, як на думку суду, не порушує права будь-яких осіб, є законним та справедливим та узгоджується з висновками Верховного Суду, які висвітлені у постанові від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23 (провадження № 61-292 св 24).

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, судові витрати (судовий збір) слід залишити за позивачем, враховуючи позицію з цього приводу, яка висвітлена його представником.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 08.01.2020, актовий запис №71) та зняти арешт із 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 2850568 та реєстраційний номер обтяження 8670648 інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2024).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 18.11.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька