Провадження №2/752/869/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача Кулачка Т.М. ,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кулачко Тарас Миколайович в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_6 .

Спадкодавець залишив заповіт від 24.10.2019, згідно з яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 , заповів своїй доньці ОСОБА_5 .

Окрім ОСОБА_5 інших спадкоємців за заповітом немає.

Відповідач прийняла вищезазначену квартиру у спадщину, що підтверджується її заявою про прийняття спадщини № 12 від 22.06.2020.

18.12.2020 ОСОБА_5 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 1693 на спірну квартиру.

23.08.1969 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Право власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 було зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 17.09.2014 № НОМЕР_4 у період перебування у шлюбі.

Спадкоємцями за законом першої черги є позивач, ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_5 та онука померлого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її батько - син померлого спадкодавця ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інших спадкоємців немає.

Позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті спадкодавця, шляхом подання нотаріусу заяви 25.09.2020.

Враховуючи вищенаведене, заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом є недійсними, з огляду на те спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , виходячи з чого померлому належала лише половина цієї квартири.

Таким чином, складаючи оспорюваний заповіт, заповідач зробив розпорядження на випадок своєї смерті щодо майна, яке належало не лише йому одному, а відтак спірний заповіт підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи те, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.12.2020 №1693 на спірну квартиру було видане відповідачу на підставі зазначеного вище заповіту, недійсність даного заповіту тягне за собою й недійсність даного свідоцтва.

Просив:

визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частках;

визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 та посвідчений 24.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Ларисою Валеріївною, реєстровий номер 1827, на користь ОСОБА_5 ;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.12.2020 №1693, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Ларисою Валеріївною на ім`я ОСОБА_5 ;

визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 7045,47 грн.

11.11.2022 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.02.2023 постановлено ухвалу про витребування доказів.

07.06.2023 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Представник позивача адвокат Кулачко Т.М. підтримав заявлений позов.

Представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

23.08.1969 зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відомості про його розірвання відсутні.

ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

17.09.2014 ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний НОМЕР_4, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 , площею 69,6 кв.м, належить йому на праві приватної власності.

23.09.2014 ОСОБА_6 отримав за актом свідоцтво від 17.09.2014 індексний НОМЕР_4, витяг з держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру від забудовника ДПАТ «Будівельна компанія «Укрбуд».

24.10.2019 ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 , заповів своїй доньці ОСОБА_5 .

22.06.2020 ОСОБА_5 подала приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.06.2020 ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву про відмову від прийняття спадщини (обов`язкової частки), яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь своєї дочки ОСОБА_5 .

22.06.2020 ОСОБА_3 подала приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву, якою повідомила, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки була набута ним в шлюбі за кошти, які належали йому особисто.

ОСОБА_7 була повідомлена приватним нотаріусом КМНО Чорною Л.В. про відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_7 не зверталась.

25.09.2020 ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.12.2022 ОСОБА_4 подав приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на належну йому частку, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте нотаріус відмовив йому у видачі зазначеного свідоцтва про право на спадщину на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 (постанова від 16.12.2020 №79/02-31).

18.12.2020 ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину №1693, згідно з яким вона є спадкоємицею майна, зазначеного в заповіті ОСОБА_6 , 1950 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 ст.60 СК України).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , який склав заповіт та на випадок своєї смерті розпорядився передати цю квартиру своїй доньці ОСОБА_5 .

Позивач заявлені вимоги обґрунтував тим, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та просив суд визнати спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Усі інші позовні вимоги є похідними від цієї вимоги і їх задоволення залежить від задоволення первісної вимоги.

Позивачем заявлена вимога про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , оскільки була набута під час шлюбу.

Проте ОСОБА_3 , до участі у справі як відповідач за вимогою про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках не залучалась. При цьому саме ОСОБА_3 не визнає суб`єктивні права позивача, оскільки 22.06.2020 вона подала приватному нотаріусу КМНО Чорній Л.В. заяву, якою повідомила, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки була набута ним в шлюбі за кошти, які належали йому особисто.

Зазначена обставина позивачем спростована не була.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем за первісними позовними вимогами про визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних частках.

При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду , викладений у постанові від 07.10. 2020 у справі №705/3876/18, згідно з яким відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З`явлення позовних вимог до належного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, в цій справі відмова в задоволенні основної вимоги визнати спірну квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, від задоволення якої залежить задоволення похідних вимог визнати недійсним заповіт від 24.10.2019, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.12.2020 №1693 та визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частку спірної квартири, має наслідком відмову в задоволенні похідних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141-142, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 22.03.2024.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Ж. І. Кордюкова