Справа № 521/8042/24
Провадження №2-о/521/344/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Бобуйок І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, встановлення факту проживання дитини з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2024 року заявники звернулися до суду із вищевказаною заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, встановлення факту проживання дитини з батьком.

Дослідивши вказану заяву, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті окремого провадження у справі за заяво. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, встановлення факту проживання дитини з батьком, виходячи з наступного.

Заявники звернулися до суду та просили суд: розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 26.11.2022 року у Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління, актовий запис №2983; після розірвання шлюбу заявнику ОСОБА_4 залишити прізвище « ОСОБА_5 »; встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні від 13.05.2024 року місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлюється з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитина залишається на самостійному утриманні батька.

Заявники стверджують, що вони між собою уклали 13.05.2024 року договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні, що посвідчений приватним нотаріусом Ковальовою К.І., зареєстровано в реєстрі за №822.

Згідно даного Розділу 1, договору, заявники домовились , що їх спільний син заявників, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде постійно проживати разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Предметом даного договору є визначення місця проживання та дії з виховання, навчання, догляду за дитиною або поєднаних цих елементів, спрямованих на забезпечення нормального фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідо ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них . Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Отже, суд роз`яснює, що справи стосовно визначення місця проживання завжди будуть мати юридичний спір між батьками, оскілки такі позови подаються до суду якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає у даному випадку спір про право, оскільки заяви про визначення місця проживання дитини мають розглядатись судом у порядку позовного провадження з обов`язковою участю органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою та за наявність висновку щодо доцільності або недоцільності визначення місця проживання дитини разом із одним із батьків.

Згідно ж до вимог ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження, це вид непозовного провадження цивільного судочинства, в порядку якого встановлюється наявність або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи а підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно до роз`яснень, які прописані в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичні значення» № 5 від 31.03.1995 року, з наступними змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року зазначено, що в порядку окремої провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом та факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде встановлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, у випадку, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд акцентує свою увагу на тому, що у зв`язку з порушенням заявником вимог цивільного процесуального законодавства, в частині того, що стосується вимог до заяв окремого провадження про встановлення фактів, які мають юридичне значення, суд не може в подальшому розглядати вказану заяву в порядку окремого провадження, оскільки вказана заява містить спір про право.

Керуючись ст.ст. 11, 260, 293, 294, 315, 354 ЦПК України, Суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті окремого провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, встановлення факту проживання дитини з батьком - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: Бобуйок І.А.