Справа № 159/1346/24
Провадження № 2-о/159/95/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючої судді Шишиліна О.Г., за участю секретаря судових засідань Щесюк Н.Й., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи опіки Гупіка М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини, заінтересована особа: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Ковельської міської ради Волинської області; ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2024 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області в порядку окремого провадження з заявою, в якій заінтересованою особою зазначив ОСОБА_3 та орган опіки та піклування Ковельської міської ради щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що у шлюбі між заявником та ОСОБА_3 народжено двоє дітей, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 15 січня 2023 року рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. 20.11.2023 року укладено договір, згідно з яким визначене місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю. Заявник разом із сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, мати дитини ще до розірвання шлюбу самоусунулась від догляду за своїм сином, ОСОБА_6 , не виконує обов`язків щодо виховання дитини, не приймає участі у житті дитини, не спілкується з нею, матеріально не утримує. Тобто заявник є батьком, який самостійно виховує дитину. Як зазначає заявник, встановлення факту самостійного виховання дитини потрібно йому для набуття права належного захисту прав дитини та реалізації своїх соціальних прав пов`язаних із самостійним вихованням дитини. Такими правами є можливість встановлення батькові скороченого робочого часу в порядку ст.51 КЗпП України, отримання гарантій передбачених ст.186-1 КЗпП України. Окрім цього, можливість без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди щодо пересування, на здійснення медичних втручань, за потреби на вступ на навчання, та у інших життєвих ситуаціях коли необхідно оперативно приймати рішення, що стосуються дитини для забезпечення її прав та добробуту. Також заявнику необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини з метою забезпечення гармонійного розвитку та реалізації наявних освітніх можливостей та захисту прав ОСОБА_6 у випадку їх порушення, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою та просить встановити юридичний факт самостійного виховання заявником сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, попередньо подала заяву про те, що просить справу розглядати без її участі, не заперечує щодо заявлених вимог заявника, зауважує , що на даний момент перебуває за кордоном України, відтак не здійснює догляду та виховання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто самоусувається від виховання сина і єдиним опікуном сина являється ОСОБА_1 .. Повідомляє, що дійсно за обставин, що склалися не може піклуватися про сина, тому вихованням дитини наразі займається батько дитини ОСОБА_1 , а вона через низку моральних, матеріальних і фізичних мотивів залишає за собою опіку над однією дитиною від їхнього шлюбу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування м. Ковеля - Гупік М.І. не заперечує проти заявлених вимог та покладається на розсуд суду.

Заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання свого представника не направив, повідомлений належним чином, причин своєї неявки суд не повідомив, із буд-якими заявами до суду не звертався.

Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до положень частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.01.2024 року, справа №159/7458/23 шлюб між заявником та ОСОБА_3 було розірвано.

В період шлюбу у заявника та ОСОБА_3 народилися діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про їх народження.

20.11.2023р. приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю. посвідчено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, відповідно до якого місцем проживання сина ОСОБА_6 , сторони визначили із батьком, а місцем проживання ОСОБА_5 , разом із матір`ю: АДРЕСА_2 . Також згідно договору батьки визначили порядок їх участі у вихованні дітей, зокрема у договорі зазначено, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини, піклуванні тощо (п.. 4-8 договору).

З витягу з реєстру територіальної громади Ковельської територіальної громади та довідки №180 від 29.01.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із батьком ОСОБА_1 проживають в АДРЕСА_1 .

В акті обстеження умов проживання , складеного комісією у складі фахівців Служби у справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, за заявою ОСОБА_1 , виходом на адресу: АДРЕСА_1 , де мешкають: ОСОБА_1 , його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , комісія встановила, що власником житла є ОСОБА_3 , а в житлі проживає фактично ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . умови проживання задовільні, облаштовані для відповідного розвитку дитини.

В судовому засіданні заявник пояснив, що власником квартири є його колишня дружина, яка вирішила після розлучення залишити квартиру та пішла проживати разом із своїми батьками та сином ОСОБА_7 .

Відповідно до довідки від 20.01.2024 вих № 18, підписаної сімейним лікарем ОСОБА_8 лікарем Центру первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_1 належно виконує свої обов`язки по вихованню сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно турбується про стан його здоров`я, вчасно звертається, якщо у дитини погіршується самопочуття, регулярно приводить на медичний огляд та обстеження без участі матері сина.

Згідно довідки №16 від 30.01.2024 виданої директором ЗЗСО «Ліцей №1 м. Ковеля» Мельник О. про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в 2-Д класі Закладу, та відповідно до інформації класного керівника, з листопада 2023 року батько ОСОБА_1 займається вихованням дитини, цікавиться його навчанням. Мама, ОСОБА_3 не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його навчанням з листопада 2023 року.

Згідно витягу №164 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_2 , власником житла є ОСОБА_9 ..

Як стверджується характеристиками від 12.02.2024, та 22.02.2024 виданими на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останній відвідує додаткові навчальні заклади та приймає у них активну участь, оплатою та організацією позашкільного розвитку дитини займається батько ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

При цьому, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України).

Пунктом 2 ч. 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути, зокрема, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Отже, сімейним кодексом України чітко передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є стягнення аліментів за домовленістю сторін або за рішенням суду.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати або батько має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Як установлено, ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають у житлі власником якого є ОСОБА_10 , з чого слідує, що мати також приймає участь в утриманні дитини надаючи їм можливість проживання.

Зі змісту договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків від 20.11.2023 року видно, що мати дитини ОСОБА_10 також приймає участь у вихованні дитини, у договорі чітко вказано, що мати нарівні з батьком вправі вільно спілкуватися з дитиною у визначений сторонами графік, допускається спільний відпочинок дитини з батьками, сторони зобов`язуються брати участь у вихованні дитини тощо (п.п. 4-8 договору).

Разом з тим, заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітнього, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу.

Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

Таким чином, з наведених вище доказів батьки в позасудовий порядок визначили місце проживання дітей та порядок участі у їх виховні відповідно до вимог СК України. Отже факт самостійного виховання заявником сина ОСОБА_11 є спростованим.

Судом також з`ясовано, що рішення суду або договір про аліменти між сторонами відсутні.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

Так, під час дослідження матеріалів справи суд зробив висновок, що подання заяви про встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини батьком без участі матері, так як: правовий статус заявника військовозобов`язаний.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Беззаперечне визнання матір`ю факту свого ухилення від виховання сина за наведених вище доказів та залишення свого житла для проживання сина з колишнім чоловіком, не є притаманним для цієї категорії спорів.

Формулювання вимог таким чином, аби вони співпадали з підставою звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

Вказує на штучне створення обставин на шкоду щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Обов`язок який передбачено ст.65 Конституції України.

Аналогічного висновку ВС дійшов у справі №495/2284/23 , Постанова від 13 березня 2024 року.

Щодо відсутності підстав для задоволення заяви про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини у подібних сімейних відносинах, аналогічна правова позиція сформована у цивільній справі №201/5972/22, рішення яке набрало законної сили. Касаційний суд у цій справі зробив аналіз судової практики про винесення судами суперечливих судових рішень, відсутності єдності судової практики, зокрема у зв`язку із відсутністю правової позиції Верховного Суду щодо такого роду питань тому вирішив передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду та рішення за результати розгляду на теперішній час не оприлюднено.

За таких умов суд притримується правової позиції про необхідність розгляду заяви по суті в порядку окремого провадження із відмовою у задоволенні заяви про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 76-89, 247, 264, 293, 294, 315, 316, 318 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.06.2024 року.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН