ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/323/24

Провадження № 22-ц/4820/2184/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 685/323/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною, на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 10.06.2018 року в розмірі 71 393 грн. 28 коп., яка утворилася станом на 15.01.2024 року, а також стягнути з відповідача 3028 грн. судового збору.

Свої вимоги банк обґрунтовував тим, що 10.06.2018 року відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Відповідно до умов підписаної Анкети заяви від 10.06.2018 року, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, які складають договір про надання банківських послуг та отримав їх примірники у мобільному додатку. Також підтвердив, що вищевказані документи є йому зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення. Окрім того, в Анкеті-заяві визначено, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору. Позивач зауважив, що підписанням Анкети заяви до Договору про надання банківських послуг боржник беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшити/зменшити розмір дозволеного кредитного ліміту.

Отже, 10.06.2018 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено Договір, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (базова процентна ставка), а також зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом в розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на його поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконує, лише частково здійснював операції з поповненням своєї банківської картки, розмір яких значно менший за поточні витрати по картковому рахунку, тому виникла заборгованість, розмір якої станом на 15.01.2024 року, складає 71 393 грн. 28 коп, яку позивач просив стягнути з відповідача за договором банківських послуг.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 71 393 грн. 28 коп заборгованості за тілом кредиту та 3028 грн

судового збору

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилаються, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 був ознайомленим з тарифами та правилами обслуговування кредитних карт в АТ «Універсал Банк», адже підписана Анкета-заява не містить жодної інформації про встановлення кредитного ліміту, відсоткової ставки та строку дії користування кредитними коштами. Крім того вказує, що за відсутності підпису відповідача, у тому числі й шляхом накладення електронного цифрового підпису, відсутні підстави вважати, що саме з цими витягами ознайомився і погодився ОСОБА_1 , при підписанні анкети заяви, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі, зазначеному у цих документах.

Представник апелянта зазначає, що без підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг надані позивачем документи не можуть розцінюватися як стандартна форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, звертає увагу суду, що паспорт споживчого кредиту не заслуговує на увагу, оскільки з його змісту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо, також він не містить відомостей щодо дати його складання та підписання ОСОБА_1 електронноцифровим підписом.

Таким чином, представник апелянта посилається на наданий банком розрахунок, який не є належним доказом у справі, згідно виписки по рахунку відповідача, вбачається, що за весь період користування коштами він вніс кошти в сумі 205 517 грн 32 коп, що є більшою сумою ніж було витрачено ОСОБА_1 , крім того, проаналізувавши рух коштів по картці клієнта вбачається, що за період з 10.06.2018 року по 15.01.2024 року сума витрат склала 276910 грн 60 коп, при цьому сума зарахувань 205517 грн 32 коп., отже різниця витрат та надходжень по картці ОСОБА_1 , становить 71393 грн 28 коп, вказану суму банк вважає кредитною заборгованість, однак вона частково сформована з відсотків, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є грошовими коштами, що фактично отримано відповідачем. Тому вказують, що підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту відсутні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 10.06.2018 року ОСОБА_1 подав до АТ «Універсал Банк», підписану ним, анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Відповідно до підписаної Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 10.06.2018 року ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на його ім`я, встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку.

На виконання умов договору про надання банківських послуг ОСОБА_1 , було видано кредитну картку з кредитними коштами, якими відповідач користувався, періодично витрачаючи кошти та періодично повертаючи їх.

Банк посилається на те, що виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кошти, а ОСОБА_1 вчасно не сплачував кредит, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 71 393 грн 28 коп, яку банк просив стягнути на його користь.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки доведеністю факту укладання між сторонами кредитного договору про надання банківських послуг «Monobank» від 10.06.2018 року на умовах, зазначених позивачем, а відтак розмір заборгованості зазначений банком доведений належними та допустими доказами та стягнув з відповідача на користь банку суму фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак з таким висновком, колегія суддів не погоджується, з огляду на встановлені обставини справи.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем з використанням власного підпису також вказана анкета-заява в такому ж порядку підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема містить фотокопії сторінок з паспорта, вказано дату його народження, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу.

Він погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, погоджується з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 10.06.2018 року, в розмірі 71 393 грн. 28 коп., позивач надав суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.06.2018 року станом на 15.01.2024 року, Анкета-заява про надання банківських послуг від 18.06.2018 року, Умов та Правил обслуговування в АТ «УніверсалБанк» при наданні банківських послуг, Правила користування карткою Чорна картка monobank, Паспорт споживчого кредиту, фотокопію паспорта відповідача і копію довідки РНОКПП відповідача, виписку по рахунку відповідача про рух коштів по картці від 26.06.2024 року.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на паспорт споживчого кредиту, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», який розміщений на сайті: https://www.monobank.ua/terms, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Натомість, указані документи не підписані ОСОБА_1 у тому числі за допомогою електронного підпису, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, порядок і строки його повернення, розмір і порядок нарахування процентів, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Також суд відхиляє ту обставину, що доказом досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору є Паспорт споживчого кредиту.

Оскільки паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).

В той же час із розрахунку заборгованості за договором від 10.06.2018 року слідує, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти в АТ «Універсал Банк» та періодично повертав їх банку.

Однак при цьому розрахунок заборгованості, сам по собі, достатньо та достовірно не свідчить про факт невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за договором і розмір невиконання відповідачем цього зобов`язання. Вказаний розрахунок не відповідає обставинам справи, не є вмотивованим і не відображає дійсного стану карткового рахунку відповідача за договором. У зв`язку з цим суд першої інстанції неправомірно взяв його до уваги та розцінив як належний доказ.

При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідивши виписку про рух грошових коштів, суд апеляційної інстанції, встановив, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість та встановив, що сума фактично отриманих відповідачем коштів в загальній сумі склала 102 655 грн. 81 коп, однак, фактично використані кошти були повернуті позичальником в повному обсязі.

Таким чином висновки суду першої інстанції про укладеність кредитних правовідносин між сторонами на умовах та в розмірі зазначених позивачем не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки такі висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Отже, рішення першої інстанції підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 4542 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг в розмірі 71 393 грн. 28 коп. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПУО 21133352) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 4542 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова