Номер провадження: 22-ц/813/3451/24
Справа № 522/9398/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

представник заявника ОСОБА_3

заінтересованої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року, ухвалене у складі головуючого судді Свяченої Ю.Б., за участі присяжних Лиходько О.В. та Саханенко С.Є., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання її колишнього чоловіка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) безвісно відсутнім.

Заява обґрунтована тим, що заявниця перебувала в шлюбу з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

27 квітня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_1 до зміни прізвища « ОСОБА_5 » та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шлюб було розірвано.

Також заявниця зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працював першим заступником командира загону начальника штабу НОМЕР_2 загону морської охорони РУМО ДПС України (В/ч НОМЕР_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 її колишній чоловік ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вранці, вийшов з місця постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , та направився на місце своєї служби, НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (В/ч НОМЕР_3 ) розташований за адресою: АДРЕСА_2 до місця якого ОСОБА_4 не дійшов.

Заявниця звернулася до суду з метою виїзду за межі України, та вивезення дітей в безпечне місце, але без документів на спільного сина ОСОБА_2 це неможливо зробити.

Починаючи з 01 червня 2021 року заходи спрямовані на встановлення місцезнаходження не дало жодних результатів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Вилино, Бахчисарайського району, АРК Крим) безвісно відсутньою - відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що сам по собі факт не проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Івлева Ю.С. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 31 жовтня 2023 року прийняти нове рішення, яким задовільнити заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2 про визнання її колишнього чоловіка - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - безвісно відсутнім.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, необґрунтованим, ухваленим без врахування наявних у матеріалах справи доказів, та з повним ігноруванням прямих норм цивільного законодавства, які визначають підстави та порядок задоволення заяв про визнання фізичної особи безвісно відсутньої.

Висловлюючи незгоду із ухваленим рішенням, присяжний ОСОБА_6 , виклав окрему думку присяжного, в якій обґрунтовано із посиланням на норми чинного законодавства, рішення Конституційного суду України, керуючись ст. 43 ЦК України, а також ст. 6 (право на справедливий суд), ст. 8 (право на повагу до приватного та сімейного життя) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також ст. 1 (захист права власності), Додаткового протоколу №1, ст. 2 (свобода пересування) Додаткового протоколу №4, вважає Приморський районний суд у м. Одесі мав би задовільнити заяву ОСОБА_7 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про визнання колишнього чоловіка ОСОБА_4 безвісно відсутнім.

Будь - які відомості про ОСОБА_4 досі відсутні, з моменту його зникнення та на дату ухвалення рішення пройшло 2 роки та 4 місяці про місце перебування ОСОБА_4 немає відомостей, цей факт підтверджується інформацією правоохоронних органів, довідкою із місця роботи, інформацією знайомих та родичів. Досі ніхто не знає про місце його знаходження, доказів, які б спростовували цей факт, матеріали справи не містять, відповідну інформацію правоохоронні органи суду також не надали.

Із першого засідання у справі виражала своє припущення, що ОСОБА_4 знаходиться в АР Крим, тим самим демонструючи власну неупередженість при розгляді справі та дозволяючи собі робити суб`єктивні припущення не маючи на те будь-яких об`єктивних фактів та достовірних доказів.

Відмова у проведені допиту свідків - батьків ОСОБА_4 , громадян України, які мають першу лінію родинного зв`язку із особою, факт відсутності якого має встановити суд, ухвалюючи рішення, є не що інше, як упереджене ставлення суду при розгляді справи.

Щодо явки сторін.

Апелянт та ОСОБА_1 з`явились до суду надали суду пояснення. Інші сторони повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду , заяв про відкладення до суду не надали, що не заважає у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що заявниця перебувала в шлюбу з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

27 квітня 2015 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_1 до зміни прізвища « ОСОБА_5 » та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) шлюб було розірвано.

Також заявниця зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) працював першим заступником командира загону начальника штабу НОМЕР_2 загону морської охорони РУМО ДПС України (В/ч НОМЕР_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 її колишній чоловік ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), вранці, вийшов з місця постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , та направився на місце своєї служби, НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (В/ч НОМЕР_3 ) розташований за адресою: АДРЕСА_2 до місця якого ОСОБА_4 не дійшов.

Заявниця звернулася до суду з метою виїзду за межі України, та вивезення дітей в безпечне місце, але без документів на спільного сина ОСОБА_2 це неможливо зробити.

Починаючи з 01 червня 2021 року заходи спрямовані на встановлення місцезнаходження не дало жодних результатів.

З витягу з ДРДР по кримінальному провадженню: 0000632, відомості про яке внесені до реєстру 01.06.2021 року, вбачається, що 01.06.2021 року до ЧЧ відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що у 2021 році капітан 1-го рангу морської охорони ОСОБА_4 , залишив місце служби, не з`являється на службу без поважних причин в умовах особливого періоду. По вказаному факту було зареєстровано кримінальне провадження.

Так, відповідно до п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Факт внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних щодо вчинення особою кримінального правопорушення, не виключають припущення про навмисність відсутності ОСОБА_4 в місці постійного проживання та унеможливлюють встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою.

Безвісна відсутність- це посвідчений в судовому порядку факт тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місце її знаходження (перебування).

Частиною 1 ст. 43 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включається:

- відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

- відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

- сплив річного строку з дня одерження останіх відомостей про місце перебування фізичної особи;

- наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Про те сам по собі факт не проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання його безвісно відсутнім.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на те, що суддя була упереджена під час розгляду вказаної справи є припущенням апелянта та немає будь якого підтвердження.

Щодо допиту свідків, яких не було допитано в судовому засіданні суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає, що судом було винесене обґрунтована ухвала про відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, крім того, в своїй апеляційній скарзі представник заявника не заявляє будь яких клопотань щодо вищезазначеного допиту.

Матеріали справи не містять будь яких інших клопотань.

Інші доводи щодо процесуальних питань не є такими що призвели до скасування оскаржуваного рішення.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко