ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3234/23
Провадження №2/477/540/24
30 квітня 2024 року м. Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Саукової А.А.,
з секретарем Купрейчик К. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , треті особи: Товарна Біржа «Нерухомість Південь», ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання право власності на майно в порядку спадкування,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним біржовий договір № 4302 про купівлю-продаж нерухомості від 17.08.1999 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь». Визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,18 га, розташовану у селі Котляреве, Миколаївського району Миколаївської області для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову вказує, що 17.08.1999 року його батько ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна № 4302, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Договір був укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрований в МММБТІ за № 91 від 17.08.1999 р.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 та внаслідок його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.
Оскільки відповідно до статті 227 ЦК УРСР було передбачено, що договір купівлі продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, а вищевказаний договір купівлі-продажу домоволодіння був укладений на товарній біржі і нотаріально він не засвідчувався, то в даний час вона не має можливості розпорядитися вказаним будинком, шляхом прийняття його у спадщину та оформлення права власності.
У зв`язку з тим, що на даний час одна із сторін вищевказаного договору купівлі-продажу будинку померла, то нотаріально посвідчити такий договір неможливо, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 05 лютого 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 04 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Борисенко Н. В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Відповідач: ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала.
Представник Шевченківської сільської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань суду не надано.
Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.
Представник третьої особи - товарної біржі «Нерухомість-Південь» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв та клопотань суду не надано.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
17 серпня 1999 року ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_4 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ОСОБА_4 купив домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку та прибудинкових територій.
Договір був укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрований в МММБТІ за № 91 від 17.08.1999 р.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть (повторно) Серія НОМЕР_1 , виданого 09 лютого 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 23.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до Довідки № 10 від 09.01.2023 р., виданої Шевченківською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.05.2000 р. по теперішній час.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина.
За змістом статті 1261 ЦК України, ОСОБА_1 , як син померлого належить до спадкоємців першої черги за законом.
До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
З копії спадкової справи № 30/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , наданої приватним нотаріусом Сапегою О. П. вбачається, що з заявою про прийняття спадщини зверталися: мати померлого ОСОБА_3 та син померлого ОСОБА_1 . Між ними був укладений договір про поділ спадщини.
Постановою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О. П. позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є те, що договір купівлі-продажу домоволодіння від 17 серпня 1999 року не був посвідчений нотаріально. Також не надано документів, що підтверджували б право власності спадкодавця на земельну ділянку.
Враховуючи, що підставою відмови нотаріусом Сапегою О. П. у вчиненні нотаріальної дії є невідповідність правовстановлюючого документа вимогам законодавства, та неможливість на даний час приведення спірного договору у відповідність із законодавством України через смерть однієї зі сторін цього договору, право позивача щодо спадкування нерухомого майна визнається порушеним, та підлягає судовому захисту.
Відповідно до статті 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оскільки спірний договір було укладено 17 серпня 1999 року, до спірних правовідносин необхідно застосувати ЦК Української РСР.
Відповідно до статті 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
За загальним правилом, визначеним у статті 227, 47 ЦК УРСР, договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.
На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу».
Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку, дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.
Частиною другою статті 47 ЦК УРСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржою «Нерухомість - Південь» 17.08.1999 року, а не нотаріусом, станом на березень 1999 року не суперечило чинному законодавству.
Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 .
Оскільки сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в КП «Миколаївське МБТІ», тому ОСОБА_4 на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 і правомірно володів ним до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.
Суд вважає доведеним факт неможливості нотаріального посвідчення спірної угоди, що підтверджено матеріалами справи, у зв`язку з тим, що сторона договору ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У зв`язку з чим позовна заява в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Як вбачається з листа нотаріуса, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок через те, що наданий договір купівлі-продажу будинку не посвідчений нотаріально.
Оскільки суд при розгляді справи дійшов висновку про визнання договору купівлі продажу № 4302 від 17 серпня 1999року дійсним, у позивача відсутні перешкоди для оформлення права на спадщину у нотаріуса, отже, вимога про визнання права власності на будинок є передчасною, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.
В позові позивач також просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,18 га, розташовану у селі Котляреве, Миколаївського району Миколаївської області для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на ст. 30 Земельного Кодексу, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, відповідно до якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачене договором відчуження будівлі і споруди.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , треті особи: Товарна Біржа «Нерухомість Південь», ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання право власності на майно в порядку спадкування, задовольнити частково.
Визнати дійсним біржовий договір № 4302 про купівлю-продаж нерухомості від 17.08.1999 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь».
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач Шевченківська сільська рада Миколаївської області, адреса: 57263, Миколаївська область, Миколаївський р-н, с. Шевченкове, вул. Шевченка, 34; ;

відповідач ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомо;

третя особа - Товарна Біржа «Нерухомість-Південь», адреса: 54000, м. Миколаїв, вул. 68 Десантників 2; ;

третя особа - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомо;

Повний текст рішення складений 10 травня 2024 року.

Суддя А. А. Саукова