Провадження № 2/752/826/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання: Давиденко С.Р.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Козіна В.М.,

представника відповідача КП «Київтеплоенерго» - Ральчук Н.В.,

у м. Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» про визнання договору на постачання теплової енергії неукладеним -

в с т а н о в и в:

22 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.11.2005, є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 65959554 від 04.08.2014. 13.07.2018 між ним та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго», в особі директора структурного підрозділу «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго» Лопатіна К.О. був укладений договір № 1532658-01 на постачання теплової енергії нежитлових приміщень офісу № 257, площею 403,2 кв. м., що знаходиться за вказаною адресою та належить йому на праві приватної власності. 31 серпня 2022 він отримав лист КП «Київтеплоенерго» за № 30/3/2/10340, в якому повідомлялося, що договір на поставку теплової енергії в багатоквартирному будинку вважається припиненим з 01.11.2021 в частині постачання теплової енергії, а замість нього вважається укладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії (обліковий запис НОМЕР_1). Вважає, що такі дії відповідача порушують його права споживача. Так, договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору, складений згідно з типовим договором. Аналізуючи вказані норми закону у контексті спірних правовідносин слід вказати, що надання послуг з теплопостачання у спірний період передбачено виключно на договірній основі. Так, виконавець зобов`язаний підготувати для кожного із споживачів індивідуальний договір (фактично договір приєднання) на основі типового договору та надіслати примірник такого договору споживачу для підписання. Споживач зобов`язаний такий договір підписати. Однак, незважаючи на це відповідач не здійснив такої пропозиції. Відповідно до п. 51-52 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, затвердженого постановою КМ України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови КМ України від 08.09.2021 № 1022), договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. В той же час в типовому договорі для фізичних осіб про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, на який посилається відповідач і який розміщений на офіційному сайті КП «Київтеплоенерго» (https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen) в п. 40 розділу «Строк дії договору» передбачено, що договір діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до дати набрання чинності новими договорами про надання комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої вод, укладеними за правилами, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитися , а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями. Не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Зазначив, що умови договору КП «Київтеплоенерго» стосовно строку дії договору є несправедливими, оскільки обмежують права відповідача і зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Вважає, що положення договору про надання послуг позивачу з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води відповідачем, які позбавляють позивача можливості відмовитися від продовження дії договору, є нікчемними. Крім того, зазначив, що ним не вчинялися будь-які дії, що свідчать про приєднання його до вищевказаного публічного договору, зі змісту якого вбачається, що він починає діяти з моменту його підписання.

Позивач просить суд визнати неукладеним типовий публічний договір приєднання про надання комунальної послуги постачання теплової енергії нежитлових приміщень офісу АДРЕСА_1 (обліковий запис НОМЕР_1).

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 34).

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

5 грудня 2022 року відповідач КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало відзив на позовну заяву (а.с. 42-45), в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що нежитлове приміщення позивача (площа 403,20 кв. м) підключено до загально будинкової системи опалення житлового будинку, розташовано по АДРЕСА_1 . Система централізованого опалення житлового будинку обладнана тепло лічильником. Розподіл спожитої будинком теплової енергії між житловою та нежитловою частинами здійснюється пропорційно опалювальних площ приміщень. 13.07.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання теплової енергії № 1532658-01. Станом на 01.11.2022 заборгованість за вказаним договором відсутня. Теплова енергія до нежитлового приміщення позивача у багатоквартирному будинку на момент виникнення договірних відносин поставлялася відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 24.06.2004 № 1875-IV. Проте, вказаний Закон втратив чинність 15.05.2019. Новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції від 09.11.2017 № 2189-VІІІ введено в дію 01.05.2019. 04.09.2019 набули чинності Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМ України від 21.09.2019 № 830 (в редакції постанови КМ України від 08.09.2021 № 1022), яким передбачено обов`язок з укладення індивідуальних договорів. З набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03.12.2020 № 1060 внесено зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме запроваджено укладання публічного договору приєднання. 1 жовтня 2021 року набула чинності постанова КМ України «Про внесення змін до постанови КМ України від 21.08.2019 № 830» від 08.09.2021 № 1022, якою затверджені правила надання послуги з постачання теплової енергії та затверджено форми індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. Згідно п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням КМ України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Обов`язок щодо укладення індивідуальних договорів корелюється з положеннями ч. 5 ст. 13 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. КП «Київтеплоенерго» на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання. У зв`язку з тим, що співвласники будинку, в тому числі і позивач не обрали модель договірних відносин. В силу вимог законодавства з 01.11.2021 договірні відносини між позивачем та підприємством врегульовуються положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, встановленим Правилами, затвердженими постановою КМ України від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін, внесених постановою КМ України від 08.09.2021 № 1022, а нарахування за спожиту послугу з постачання теплової енергії проводяться за о/р № НОМЕР_1, а положення договору № 1532658-01 від 13.07.2018 вважаються припиненими в силу вимог законодавства. Щодо позовної вимоги про припинення умов договору, то відповідно до п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення вдію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Враховуючи, що постанова КМ України № 1022 набула чинності з 1 жовтня 2021 року та вимоги п. 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо двохмісячного строку на укладення виконавцями відповідних договорів комунальних послуг - з 01.11.2021 нарахування послуг за договором постачання теплової енергії № 1532658-01 від 13.07.2018 позивачу не можуть здійснюватися в силу вимог закону щодо переходу на індивідуальні договори. Таким чином. КП «Київтеплоенерго» діяло в рамках чинного законодавства України, тому просять в задоволенні позову відмовити.

31 жовтня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 66-67), в якому зазначив, що умови договору стосовно строку дії договору є несправедливими, оскільки обмежують права відповідача і зумовлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Щодо надання послуги теплопостачання, зазначив, що відповідачем протягом тривалого часу взагалі не надавалися послуги постачання теплової енергії, оскільки в приміщенні відсутні теплоносії (батареї), на які відповідач, мав би постачати теплову енергію. Приміщення. Яке належить йому складається з двох частин. Одна з яких знаходиться на першому поверсі, а інша в підвалі. Відповідач ухиляється від пропозиції щодо обстеження приміщення та складання відповідного акту. На його неодноразові звернення щодо виклику представника відповідача для підписання акту про відсутність постачання теплової енергії у вказане нежитлове приміщення та здійснення перерахунку за поставлену теплову енергію, відповідач не надіслав свого представника. проте надав відповідь що фахівцями найближчим часом буде обстежене вищезазначене нежитлове приміщення при умові попереднього узгодження дати обстеження. Однак станом на 25.01.2022 на зв`язок ніхто не вийшов і обстеження не відбулося. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 листопада 2023 року підготовче провадження по вказаній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті (а.с. 111-112).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, зазначив, що до приміщення, власником якого є позивач тепло не поступає, оскільки відсутні батареї, про що останній повідомляв відповідача.

У судовому засіданні представник відповідача Панасюк К.С. заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила, що договір про надання послуг з постачання теплової енергії є типовим. І оскільки від позивача не поступило іншої пропозиції, то він є дійсним і укладеним, хоч і не підписаним останнім. Це стосується як до житлових так і до нежитлових приміщень.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків

Судом встановлено, що КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Позивач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 403,2 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1 , яке приєднане до загальнобудинкової системи теплопостачання у вказаному будинку.

Вказані обставини щодо належності ОСОБА_1 на праві власності нежитлового приміщення, яке знаходиться у вищевказаному будинку, постачання теплової енергії в який здійснюється КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго», сторонами по справі не оспорювались та визнані, за наслідком чого додатковому доказуванню не підлягають.

13 липня 2018 року між КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності, укладено договір № 1532658-01 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, коригування та своєчасна сплата в повному обсязі теплової енергії.

Відповідно до п. 8.1 договору цей договір набуває чинності з 01.05.2018 та діє до 15.04.2019 року.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п. 8.4 договору).

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача вказаний договір припинив дію з 1 листопада 2021 року в частині зміни назви послуги.

Відповідно до положень статей 13, 41 Конституції України, статей 11, 319 ЦК України обов`язок власника (житлового чи нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку щодо утримання належного йому майна виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV, та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ від 09.11.2017, який відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень введено в дію з 1 травня 2019 року.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (ч. 4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

За положенням ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Правила).

Відповідно до п. 13 Правил, надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

За п. 14 Правил, відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. Відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.

Як зазначив у відзиві відповідач, співвласники будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і позивач, не обрали модель договірних відносин, тому договірні відносини між позивачем та підприємством врегульовуються положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, встановленим правилами затвердженими постановою КМ України від 21.08.2019 № 830 з урахуванням змін, внесених постановою КМ України від 08.09.2021 № 1022, а нарахування за спожиту послугу з постачання теплової енергії проводяться за о/р № НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідачем протягом тривалого часу взагалі не надавалися послуги постачання теплової енергії, оскільки в приміщенні відсутні теплоносії (батареї), на які відповідач, мав би постачати теплову енергію. Приміщення, яке належить йому складається з двох частин, одна з яких знаходиться на першому поверсі, а інша в підвалі. Крім того, зазначив, що відповідач ухилявся від пропозицій щодо обстеження приміщення та складання акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

Згідно ч. 6 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

На підтвердження не отримування послуги постачання теплової енергії позивачем надано суду акт, складений за його участю та за участю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с. 84), проте доказів того, що вказані особи є представниками відповідача або споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх приміщеннях, суду не надано.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази засвоїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, оцінивши та надавши оцінку усім зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, проаналізувавши усі обставини по справі, враховуючи, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 319, 322, 509 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 17, 21, 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» про визнання договору на постачання теплової енергії неукладеним, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк