Справа № 283/1401/24
Провадження №2/283/550/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області про встановлення фактів визнання батьківства, прийняття спадщини та визначення частки померлого у спільному сумісному майні,

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з вказаною позовною заявою.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області помер батько позивачки ОСОБА_2 , який був співвласником квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коростень Житомирської області померла мати позивачки ОСОБА_3 , яка була співвласником зазначеної вище квартири.

Протягом встановленого законодавством шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Януш Л.О., де за заявою позивачки була заведена спадкова справа №13/2923. Однак видати свідоцтво про право власності на всю вищевказану квартиру нотаріус не може з тих підстав, що, маючи однакове прізвище, батьки позивачки в зареєстрованому шлюбі не перебували, відсутні докази родинних відносин позивачки з батьком ОСОБА_2 . Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці необхідно представити у нотаріальну контору документи, які підтверджують, що позивачка є дочкою померлого. У свідоцтві про народження позивачки у графі «батько» записане ім`я - ОСОБА_4 .

Батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 багато років проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, однак у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивачці було присвоєне материне дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 , а по батькові записана ОСОБА_4 . Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Після поховання ОСОБА_2 позивачка на власний розсуд розпорядилася належним йому майном, утримує в себе та зберігає видане йому та матері ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на житло, доглядає за вказаною квартирою.

Нотаріус звернула увагу на те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю, а її співвласники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя з часткою не визначилися.

На підставі викладеного позивач просить суд:

Встановити юридичний факт визнання батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області, щодо своєї дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

Встановити факт прийняття позивачкою спадщини, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області;

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становила 1/2.

Ухвалою суду від 06.06.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи містяться заява, в якій позивач просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, згідно з якою представник просив проводити розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позовних вимог позивача.

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту, які розглядає суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання (ч. 1 ст. 316 ЦПК України).

Обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт. Чоповичі Малинського району Житомирської області у віці 64 років помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис про смерть № 25 (а.с.6).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області № 564 від 20.12.2023 ОСОБА_2 , 1937 року народження на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2 . В даному будинку була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Коростень Житомирської області у віці 86 років померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис про смерть № 363 (а.с.8).

Згідно зі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 25.10.2000 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної власності квартира по АДРЕСА_2 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , в графі батько записано - « ОСОБА_4 », мати ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження прізвища від 12.10.2018 після реєстрації шлюбу 06.11.2012 позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_8 » (а.с.12).

Відповідно до виписки з погосподарських книг в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 за 1961-1976 роки проживали: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - голова домогосподарства, її чоловік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , їх син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , невістка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та внука ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . 13.08.1974 року син, невістка та внука вибули з зазначеного домогосподарства (а.с.13).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , реєстровий номер 534 на підставі Свідоцтва № 245 про право власності на житло від 25 жовтня 2000 року власниками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , частки співвласників не визначені (а.с.15).

Приватним нотаріусом Януш Л.О. 16.08.2023 зареєстрована спадкова справа за №02-14 після смерті ОСОБА_3 (а.с.31-47).

Щодо позовної вимоги про встановлення факту визнання батьківства

В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства, про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Дослідивши письмові докази, долучені до позовної заяви, зокрема виписку з погосподарських книг, довідку виконавчого комітету Чоповицької селищної ради, копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , якими підтверджено факт тривалого спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та народження ОСОБА_7 у період їхнього проживання однією сім`єю, суд приходить до висновку, що позовна вимога про вставновлення факту визнання батьківства підлягає до задоволення.

Щодо встановлення факту прийняття спадщини

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті батька позивачка вступила в управління спадковим майном, що не запересується відповідачем, отже, вона є такою, що прийняла спадщину.

Щодо позовної вимоги про визначення частки померлого у спільному майні, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 25.10.2000 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належала на праві приватної спільної власності квартира по АДРЕСА_2 (а.с.9).

Батько позивчаки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року.

Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно.

Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки.

За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Водночас ні ЦК Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім`ї у праві спільної сумісної власності.

16.01.2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, співвласники квартири померли.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Позивач посилається на ту обставину, що через невизначеність розміру часток померлих у спірній квартирі, вона не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласники спірної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/2 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В данному випадку суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача та задоволення позову.

Керуючись ст. 12,23,76,81,258,265,273,354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області про встановлення фактів визнання батьківства, прийняття спадщини та визначення частки померлого у спільному сумісному майні задовольнити.

Встановити юридичний факт визнання батьківства ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Чоповичі Малинського району Житомирської області, щодо своєї дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Чоповичі Малинського району Житомирської області.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Чоповичі Малинського району Житомирської області ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становила 1/2.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Чоповицька селищна рада Житомирської області, , адреса місцезнаходження: смт. Чоповичі, Коростенський район, Житомирська область, вул. Вайсера, 1-а.

Суддя: О. М. Саланда