Справа № 344/8416/24
Провадження № 22-ц/4808/861/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Луганської В. М.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар: Кузнєцов В. В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2024 року у складі судді Пастернак І. А., постановлену в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усиновлення малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Івано-Франківського міського судуз позовом про усиновлення малолітніх дітей.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усиновлення малолітніх дітей передано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги те, що згідно акту про передачу дитини прийомним батькам, батькам вихователям, який складений Генеральним консулом України в Кракові 02 травня 2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 передано опікуну ОСОБА_2

03 травня 2023 року малолітній ОСОБА_4 прибув разом з опікуном ОСОБА_2 до м. Івано-Франківська та за заявою законного представника його місце проживання зареєстроване разом із заявниками в м. Івано-Франківську. Тобто на момент винесення даної ухвали місцем проживання одного з усиновлюваних дітей є м. Івано-Франківськ.

Виходячи з вказаного, суд у порушення вимог ЦПК України та ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» згідно яких у випадках коли дитину було передано в сім`ю опікуна і вона проживає з нею, незалежно від місця її походження, справа має розглядатися судом за місцем проживання дитини, яким є місце проживання опікуна, у даному випадку в м. Івано-Франківську.

Дані обставини судом досліджено не було, тому суд дійшов хибного висновку постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 ЦПК України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, або за клопотанням учасників справи з метою забезпечення таємниці усиновлення, запобігання розголошенню відомостей про інтимні чи інші особисті сторони життя учасників справи або відомостей, що принижують їхню честь і гідність, а також в інших випадках, установлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦПК України для забезпечення таємниці усиновлення у випадках, встановлених Сімейним кодексом України, суд розглядає справу в закритому судовому засіданні.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки ОСОБА_2 та представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Бринзей Х. М., які просили апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Передаючи справу за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 310 ЦПК України відповідно до якої заява про усиновлення дитини або неповнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання. Тому встановивши, що одна із малолітніх дітей, яку позивачі просять усиновити, проживає в смт. Журавно, Стрийського району Львівської області, суд дійшов висновку про передачу справи за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 207 Сімейного кодексу України визначає, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України визначено, що заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

Згідно з частинами 3 та 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до 10 років та від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона перебуває, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи копії витягу з рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 29 березня 2024 року № 393, ОСОБА_2 призначено опікуном над ОСОБА_3 , строком на три місці з подальшим продовженням дії рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до набрання рішенням суду про усиновлення дитини законної сили. Визнано ОСОБА_2 законним представником ОСОБА_3 з подальшим місцем проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 82).

Відповідно до акту про передачу дитини прийомним батькам, батькам вихователям, опікуну, піклувальнику, який складений Генеральним консульством України в Кракові 02 травня 2024 року ОСОБА_3 передано опікуну ОСОБА_2 (а.с. 109).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/3, 03 травня 2024 року місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 108).

Отже, на час розгляду справи судом, місцем проживання ОСОБА_3 було м. Івано-Франківськ. Тому, відповіднодо положень ч. 4 ст. 29 ЦК України, у суду першої інстанції не було правових підстав передавати дану справу за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області.

Окрім того, судом встановлено, щоОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись із заявою до суду, у якій просили усиновити двох малолітніх дітей (а.с. 5).

Малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є рідними братом і сестрою (а.с. 63, 76).

Відповідно до повідомлення № 3 про постановку на первинний облік дитини, ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлена на первинний облік 31 серпня 2023 року за № 2646 у службі у справах дітей Мелітопольської міської ради (а.с. 66).

Частиною 1 ст. 210 СК України зазначено, якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз`єднані при їх усиновленні.

Роз`єднання рідних братів і сестер призводить до розриву родинних зв`язків, порушує право дітей на спілкування з братами і сестрами. Вирішуючи питання про усиновлення одного з рідних братів та сестер, суд має враховувати, що це можливо за висновком органу опіки та піклування і за умови, що це відповідає інтересам дитини (дітей).

Такий правовий висновок викладений також у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до якої заява (заяви) про усиновлення двох або більше дітей підлягає розгляду судом в одному провадженні, навіть якщо ці діти не є між собою братами або сестрами.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

З огляду на родинне споріднення малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та виходячи з якнайкращого забезпечення їх інтересів, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність розгляду даної справи Івано-Франківським міським судом в одному провадженні.

Відповідно до вимог статті 380 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду про відкриття провадження у справі і направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю є встановлення факту порушенням судом правил підсудності.

Враховуючи, що при постановленні оскаржуваної ухвали допущене порушення правил підсудності, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.

Керуючись статтями 310, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 травня 2024 року - скасувати.

Справу направити до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева