Провадження № 2/202/1606/2024
01 травня 2024 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Доценко С.І.,
секретаря судового засідання Тарасової К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,-
21 вересня 2021 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» звернулося до Краматорського міського суду Донецької області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк») та відповідачем було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Заяви № 397529706/250219 про приєднання до Договору, відповідно до умов якого відповідачу на його картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 26 лютого 2024 року. Сторони погодили викласти укладений між ними договір зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 38,00 % річних. У вказаному договорі сторонами було обумовлено сплату позичальником пені та комісії.
06 грудня 2019 з між Акціонерним товариством «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк») та відповідачем було підписано Заяву до договору на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), згідно якої відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15 000,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 26 лютого 2024 року. Сторони погодили викласти укладений між ними договір зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 38,00 % річних.
Водночас, у вказаному договорі сторонами було обумовлено сплату позичальником пені та комісії .
Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав відповідачу кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 14 вересня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18 211,40 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 14 877,91 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2 333,86 грн.; заборгованості по комісії в сумі 5,98 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 246,10 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 44,36 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 587,79 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 115,40 грн.
Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 листопада 2023 року зазначена цивільна справа надійшла за підсудністю із Краматорського міського суду Донецької області на підставі Розпорядження Верховного Суду №8/0/9-22 від 15.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 25 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк») та відповідачем було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом підписання Заяви № 397529706/250219 про приєднання до Договору, відповідно до умов якого відповідачу на його картковий рахунок було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5 000,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 26 лютого 2024 року. Сторони погодили викласти укладений між ними договір зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 38,00 % річних.
Згідно п.п. 3.4.2. Заяви, Клієнту відкривається рахунок № НОМЕР_1 в гривні.
06 грудня 2019 з між Акціонерним товариством «Ощадбанк» (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк») та відповідачем було підписано Заяву до договору на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), згідно якої відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15 000,00 грн. строком на 60 місяців, тобто до 26 лютого 2024 року. Сторони погодили викласти укладений між ними договір зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 38,00 % річних.
Згідно п.п. 3.3.1 Заяви, процентна ставка за кредитом є фіксованою і становить 38,00 % річних за користування кредитними коштами. Сторони також погодили сплату 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов договору.
Водночас, у вказаному договорі сторонами було обумовлено сплату позичальником пені та комісії.
Всі інші умови кредитного договору містяться в Договорі (п. 3.6 цієї Заяви).
Згідно п.п. 1.1.2, 1.1.3,.1.9 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб для отримання кредиту клієнт особисто надає Банку заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії Кредиту), оформлену за встановленою Банком формою та підписану клієнтом, і документ згідно з визначеними Банком переліком.
Цей договір, в тому числі заява на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та інші документи, які є їх невід`ємними частинами є кредитним договором, укладеним між Банком і клієнтом.
Кредитний договір діє до повного виконання клієнтом всіх грошових зобов`язань за кредитним договором. Перебіг строку кредитування починається з дати надання Банком клієнту кредиту/встановлення ліміту кредитування.
Відповідно до п. 1.17, пп. 1.17.1 Договору клієнт зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені кредитним договором.
У відповідності до пп. 1.18.1 цього Договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) та в Додатку № 1 до Договору, - в разі зміни умов кредитування згідно п. 11.1.3 Розділу ХХ Договору. У випадку, передбаченому в заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), клієнт зобов`язаний щомісячно (у терміни, передбачені для сплати процентів) здійснювати часткове повернення кредиту шляхом сплати суми обов`язкового щомісячного платежу, якщо це вимагається умовами надання кредиту.
Згідно з п. 1.24 Договору Банк має право вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за Договором та застосувати процедуру звернення стягнення на майно клієнта згідно з Законодавством ( в т.ч. звернути стягнення на грошові кошті, що розміщені на будь-якому рахунку клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення кредиту (в т.ч. сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним та інших платежів, в тому числі, але не виключно у випадку: затримання сплати клієнтом кредиту (його частини, в т.ч. в розмірі обов`язкового щомісячного платежу) та/або перевищення витратного ліміту (несанкціонованого овердрафту) та/або процентів, обов`язок сплати яких передбачено заявою на кредит, щонайменше на один календарний місяць.
Відповідно до п. 1.30. Договору у разі виникнення прострочення заборгованості за картковим рахунком та кредитом, її непогашення у строки, визначені Договором, клієнт гарантує повернення сум такої заборгованості Банку всіма належними йому коштами, майном, майновими правами тощо.
Банк свої договірні зобов`язання виконав повністю та належним чином.
Судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, в зв`язку з чим, станом на 14 вересня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18 211,40 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 14 877,91 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2 333,86 грн.; заборгованості по комісії в сумі 5,98 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 246,10 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 44,36 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 587,79 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 115,40 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком Банку.
Причиною спору стало неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору.
Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.
Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
Згідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 546, статей 549, 611 ЦК України виконання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Між тим, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено: 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов?язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2. Якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
З розрахунком заборгованості, проведеним Банком, суд погоджується в повній мірі.
Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості по комісії в сумі 5,98 грн. При цьому, суд виходить з того, що згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розрахунково-касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Як встановлено в судовому засіданні, вказані послуги передбачені умовами договору, а також тарифами за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відритої за пакетом «Мій комфорт», які є невід`ємною частиною кредитного договору.
При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували наявність у відповідача заборгованість за кредитом.
Приймаючи до уваги, що позивачем виконані всі зобов`язання за кредитним договором, а відповідачем не здійснювались належним чином встановлені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в зазначеному вище розмірі, розмір якої розрахований згідно умов договору, в тому числі, із застосуванням наслідків порушення боржником зобов`язання, передбачених умовами кредитного договору, тому суд вважає позовні вимоги акціонерного товариства обґрунтованими і доведеними.
При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 276, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 397529706/250219 від 25 лютого 2019 року в розмірі 18 211,40 грн. (вісімнадцять тисяч двісті одинадцять грн. 40 коп.), яка складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 14 877,91 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 2 333,86 грн.; заборгованості по комісії в сумі 5,98 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 246,10 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 44,36 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу в сумі 587,79 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 115,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складено 01 травня 2024 року.

Суддя С. І. Доценко