Справа № 522/5725/24
Провадження № 2/522/4359/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 20204 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями по заповіту після смерті їх прадіда ОСОБА_4 . померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.03.2024 року - у передостанній день строку для прийняття спадщину, через свого представника, позивачі звернулися до нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д.Г з заявами про прийняття спадщини, але у зв`язку невірним зазначенням дати народження спадкодавця ОСОБА_4 , нотаріусом було роз`яснено, що такі заяви не можуть бути прийняті.

Виправити технічну помилку у заявах про прийняття спадщини у строк для прийняття спадщини позивачі не мали можливості з об`єктивних причин, т.я. проживають за межами України.

19 березня 2024 року Позивачем ОСОБА_1 , а 14 березня 2024 року позивачем ОСОБА_2 були повторно складені нотаріально засвідчена і апостильована заява про прийняття спадщини на підставі заповіту, в якій датою народження спадкодавця було вказано 02 серпня 1928 р..

08.04.2024 року, при зверненні представника позивачів до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д.Г., останнім було роз`яснено, що Позивачами пропущений строк для прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України, у зв`язку з чим вони мають право на звернення до суду для вирішення питання щодо надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

Крім того, 09.03.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. була зареєстрована спадкова справа №721233650 щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заяви їх батька ОСОБА_3 .

Позивачі вважають, що їх знаходження за кордоном, воєнний стан, необізнаність про наявність заповіту на їх користь, технічна помилка у нотаріально засвідчених і апостильованих заявах про прийняття спадщини, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини, і просять суд його поновити.

15 квітня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначений розгляд справи у загальному порядку.

26 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивачів про витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кот Дмитра Геннадійовича (м. Одеса, вул. Жуковського, 2) копії спадкової справи № 72123650 (номер у нотаріуса 24/2024) щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

26 квітня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 , в якому він просить позов задовольнити у повному обсязі, справу розглядати за його відсутністю.

28 травня 2024 року ухвалою судді витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кот Дмитра Геннадійовича (м. Одеса, вул. Жуковського, 2) належним чином посвідчені матеріали спадкової справи № 72123650 (номер у нотаріуса 24/2024) щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

28.05.2024 ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду.

11 червня 2024 року від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кот Дмитра Геннадійовича до суду надійшли належним чином посвідчені матеріали спадкової справи № 72123650 (номер у нотаріуса 24/2024) щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

11 червня 2024 року до суду надійшла заява представників позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Носкіної І.М. про розгляд справи без її участі, в якій остання підтримала позовні вимоги у повному обсязі і просила суд їх задовольнити.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер прадід позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11.09.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 8825.

Померлий ОСОБА_4 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя померлим ОСОБА_4 був складений заповіт від 07.11.2008 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. і зареєстрований в реєстрі за № 2084.

Відповідно до заповіту усе майно померлий заповів в рівних частках кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Про наявність заповіту Позивачі дізналися наприкінці лютого 2024 року в телефонному режимі від своєї матері ОСОБА_1 , так як за життя ОСОБА_4 не повідомляв позивачів про факт складення на їх користь заповіту щодо його майна.

У зв`язку із введенням з 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, тривалість якого була продовжена, позивачі змушені були покинути територію України та переїхіти до Європи.

Позивач ОСОБА_1 проживає у Люксембурзі, що підтверджується довідкою про тимчасовий захист,

Позивач ОСОБА_2 проживає у Барселоні, що підтверджується дозволом на проживання та автоматизованої виписко щодо місця проживання.

01.03.2024 року Позивачем ОСОБА_1 була складена нотаріально засвідчена і апостильована заява про прийняття спадщини на підставі заповіту складеного ОСОБА_4 .

04.03.2024 року Позивачем ОСОБА_2 була складена нотаріально засвідчена і апостильована заява про прийняття спадщини на підставі заповіту складеного ОСОБА_4 .

Натомість, в означених заявах про прийняття спадщини була невірно вказана дата народження спадкодавця ОСОБА_4 замість 02 серпня 1928 року вказано 02 квітня 1947 року, у зв`язку з чим 09.03.2024 року, при зверненні представника Позивачів до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Кота Д.Г, останній було роз`яснено, що такі заяви не можуть бути прийняті нотаріусом.

19 березня 2024 року Позивачем ОСОБА_1 була повторно складена нотаріально засвідчена і апостильована заява про прийняття спадщини на підставі заповіту, в якій датою народження спадкодавця ОСОБА_4 було вказано 02 серпня 1928 р.

14 березня 2024 року Позивачем ОСОБА_2 була повторно складена нотаріально засвідчена і апостильована заява про прийняття спадщини на підставі заповіту, в якій датою народження спадкодавця ОСОБА_4 було вказано 02 серпня 1928 р.

08.04.2024 року, при зверненні представника Позивачів ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Кота Д.Г., останнім було роз`яснено, що Позивачами пропущений строк для прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України, у зв`язку з чим вони мають право на звернення до суду для вирішення питання щодо надання додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується письмовими роз`ясненнями нотаріуса за №60/01-16 від 08.04.2024 року.

Крім того, судом встановлено, що 09.03.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. була зареєстрована спадкова справа №721233650 щодо спадкового майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі заяви їх батька ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 сплив ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити ще додатковий строк, достатній для подання заяви для прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах: від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12. Також вищевказаними правовими висновками роз`яснено, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270ЦК для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожна людина має право на справедливий судовий розгляд та доступ до суду, а за ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Позивачі публічно висловили своє бажання прийняти спадщину після смерті спадкодавця, звернулися із даною позовною заявою до суду за спливом нетривалого періоду з моменту закінчення встановленого законом строку прийняття спадщини.

Тому суд вважає, що цей пропущений строк не може розглядатися як настільки критичний, з чим може бути пов`язано позбавлення позивачів права на спадкування після смерті спадкодавця.

Позивачі здійснили усі дії для того, щоб прийняти спадщину та реалізувати свої спадкові права.

Відповілно до висновку суду, викладеному у постанові ВС/КЦС від 17.10.2018, у справі №681/203/17-ц, зазначено про те, що незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог.

Згідно п. 4.4. Огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо справ у спорах, що виникають із спадкових правовідносин , незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог.

Крім того, 26 червня 2019 року Верховний Суд України в рамках справи №565/1145/17, провадження 61-38298св18 дійшов висновку про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

04.03.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 133/1880/18, провадження № 61-12000св19 (ЄДРСРУ № 88232181) вказав, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18 (провадження № 61-14962св19).

Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суди повинні також керуватися аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, з огляду на таємницю заповіту, суд вважає, що наведені позивачами причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини: знаходження позивачів за кордоном, воєнний стан, необізнаність позивачів про наявність заповіту на їх користь, технічна помилка у нотаріально засвідчених і апостильованих заявах про прийняття спадщини, незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також наявність спадкоємця п`ятої черги за законом відповідача по справі, є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

З огляду на викладене, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, поважність причин пропуску строку, суд приходить до висновку, що позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2 слід визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті їх прадіда ОСОБА_4 , тривалістю в чотири місяці з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 1216-1218, 1220, 1222-1223, 1261, 1268-1270, 1272 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) додатковий строк, для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в чотири місяці з дня набрання рішення суду законної сили.

Визначити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) додатковий строк, для подання ним заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в чотири місяці з дня набрання рішення суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. Д. Абухін

11.06.24