КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5596/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 362/2926/17

03 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Старчої Світлани Аліківни на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кравченка Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі як об`єкту права спільної часткової власності,-

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі як об`єкту права спільної часткової власності.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 11/20 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 12 листопада 2010 року Путрівською сільською радою Васильківського району Київської області.

Іншим співвласником 9/20 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

24 березня 2017 року за співвласниками будинку проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:028:0043, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового оудинку, господарських будівель та споруд, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Зазначала, що з моменту набуття сторонами права спільної частково власності на житловий будинок та земельну ділянку вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками.

Разом з тим, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності.

Технічним паспортом житлового будинкупідтверджується, що його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що фактично зроблено сторонами.

З урахуванням наведеного, позивач ОСОБА_2 просила суд: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 ; поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 157,3 кв.м, з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення та визнання права особистої приватної власності:

за позивачем на 11/20 частину житлового будинку, до складу якої входять приміщення: 1- веранда площею 6.1 кв.м; 1-1 веранда площею 13.9 кв.м; 1-2 коридор площею 6.9 кв.м; 1-3 кладова площею 3.3. кв.м; 1-4 житлова площею 13.0 кв.м; 1-5 житлова площею 15.8 к.в.м; 1-6 котельня площею 5.9 кв.м; 1-7 кухня площею 4.9 кв.м; 2- тамбур площею 2.6 кв.м; 3-1 кухня площею 8.5 кв.м; 3-2 житлова площею 11.4 кв.м; сарай «Б»; сарай «Г»; убиральня «Т»; огорожа «О» в спільному користуванні;

за відповідачем на 9/20 частини житлового будинку, до складу якої входять приміщення: 2-1 котельня площею 4.7 кв.м; 2-2 житлова площею 18.8 кв.м; 2-3 житлова площею 12.6 кв.м; 2-4 коридор площею 15.6 кв.м; 2-5 кухня площею 8.9 кв.м; 2-6 ванна площею 4.4 кв.м.

Поділити в натурі земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:028:0043, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до виділених частин житлового будинку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна в натурі як об`єкту права спільної часткової власності задоволено.

Здійснено поділ в натурі житлового будинку, загальною площею 157,3 кв.м, з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , виділено в самостійні об`єкти нерухомого майна:

ОСОБА_2 приміщення: № І веранда площею 6,1 кв.м. № 1-1 веранда площею 13,9 кв.м, № 1-2 коридор площею 6,9 кв.м, № 1-3 кладова площею 3,3 кв.м, № 1-4 житлова площею 13,0 кв.м, № 1-5 житлова площею 15,8 кв.м, № 1-6 котельня площею 5,9 кв.м, № 1-7 кухня площею 4,9 кв.м, № II тамбур площею 2,6 кв.м, № 3-1 кухня площею 8,5 кв.м, № 3-2 житлова площею 11,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 92,3 кв.м, а також: сарай «Б», сарай «Г», убиральня «Т», що складають 11/20 частки житлового будинку;

ОСОБА_1 приміщення: № 2-1 котельня площею 4,7 кв.м, № 2-2 житлова площею 18,8 кв.м, № 2-3 житлова площею 12,6 кв.м, № 2-4 коридор площею 15,6 кв.м, № 2-5 кухня площею 8,9 кв.м, № 2-6 ванна площею 4,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 65,0 кв.м, що складають 9/20 частин житлового будинку.

Здійснено поділ земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:028:0043 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за варіантом висновку експерта № 15/12-21-22 від 29.08.2022, виділивши в натурі:

ОСОБА_2 земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1375 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідає належній 11/20 частці у житловому будинку за наступними координатами:

№ точкиКоординатиДовжина ліній, м
XУ
152.093354616.055,97
245555049.243354621.305,96
255555046.353354626.511,58
265555044.973354625.744,90
275555042.593354630.031,15
285555043.593354630.594,30
295555041.513354634.341,20
305555040.933354635.4021,09
315555058.953354646.358,02
325555062.723354639.2741,58
335555103.253354648.6018,70
75555094.103354664.9136,83
85555058.303354656.245,81
95555055.743354651.026,31
105555050.123354648.1615,26
125555024.333354632.7918,57
135555033.423354616.6014,92
145555041.703354604.1915,11

ОСОБА_1 земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,1125 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідає належній 9/20 частці у житловому будинку за наступними координатами:

№ точкиКоординатиДовжина ліній, м
XУ
156.063354608.873,56
165555059.633354608.5010,73
175555068.763354614.138,58
185555066.653354622.454,03
195555068.443354626.060,44
205555068.853354626.2311,66
215555079.433354631.1416,98
225555095.913354635.2413,96
65555109.763354636.9813,32
335555103.253354648.6041,58
325555062.723354639.278,02
315555058.953354646.3521,09
305555040.933354635.401,20
295555041.513354634.344,30
285555043.593354630.591,15
275555042.593354630.034,90
265555044.973354625.741,58
255555046.353354626.515,96
245555049.243354621.305,97
235555052.093354616.058,20

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. та витрат за проведення судових експертиз в сумі 43551 (сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 56 коп., а всього - 44191 (сорок чотири тисячі сто дев`яносто одну) грн. 56 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Старча Світлана Аліківна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року у справі № 362/2926/17 і ухвалити нове рішення, яким здійснити поділ земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:028:0043 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за будь-яким варіантом висновку експерта № 23/41-17-18 від 14.06.2018 року, наявного у матеріалах справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, покладаючи в основу рішення щодо поділу спільної земельної ділянки, висновок додаткової експертизи № 10/03-23 від 20 квітня 2023 року, не врахував, що такий поділ завдасть шкоди відповідачу, оскільки відповідачу при такому варіанті поділу земельної ділянки доведеться зносити свій гараж, який знаходиться у його користуванні не один десяток років. При цьому, позовна вимога щодо знесення даного гаражу не заявлена позивачем та не ухвалена судом. Таким чином, закон та суд не зобов`язує відповідача зносити гараж, проте ділянка, на якій такий гараж розташований, відповідно до рішення суду переходить у власність позивача.

До того ж, такий варіант поділу земельної ділянки повністю перекриває відповідачу будь-який доступ до АДРЕСА_3 та він втратить будь-який проїзд та прохід до провулку, до якого відноситься його житловий будинок та земельна ділянка і з якого здійснюється доступ до його частини будинковолодіння.

Крім того, такий варіант поділу земельної ділянки порушує діючі державні будівельні норми, відповідно до яких земельна ділянка повинна бути забезпечена доступом до вулиці, проїзду, іншого під`їзного шляху та при поділі земельної ділянки, кожна її частина (новосформована земельна ділянка) повинна бути забезпечена проїздом, у т.ч. можливістю проїзду пожежних машин.

Судом першої інстанції не враховано також довідку Путрівської сільської ради, наявну у матеріалах справи, у якій зазначається, що під`їзна дорога до спірного будинку та земельної ділянки з боку АДРЕСА_3 була відремонтована за особисті кошти відповідача. Відповідно, здійснивши заходи щодо благоустрою під`їзду до спірного будинку та земельної ділянки з боку АДРЕСА_3, відповідачу на підставі оскаржуваного судового рішення перекривається доступ до цього під`їзду.

Отже, на переконання сторони відповідача, такий варіант поділу на противагу іншим запропонованимваріантам на підставівисновку експерта № 23/41-17-18 від 14.06.2018 року, наявного у матеріалах справи, найбільше порушує усталене багаторічне фактичне користування сторонами спірною земельною ділянкою. Тож такий варіант поділу найбільшою мірою порушує звичний для сторін устрій щодо користування спільною земельною ділянкою.

Звернула увагу на те, що додаткова експертиза не може вважатися об`єктивною, оскільки підстав для призначення додаткової експертизи не існувало та у клопотанні щодо додаткової експертизи (а.с. 139) судовому експерту було поставлено питання у жорстких рамках лише запропонованого позивачем варіанту поділу та вимагалося провести додаткову експертизу з урахуванням під`їзду з АДРЕСА_1 саме для відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Оснач Оксана Павлівнапросить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року - без змін.

Зазначає, що сторона позивача, користуючись наданим законодавством правом, після ознайомлення з висновком за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 23/41-17-18 від 14.06.2018 року, звернувся до суду першої інстанції із клопотання про проведення додаткової земельно-технічної експертизи з підстав того, що вказаний висновок був неповним, оскільки він фактично містив один варіант поділу земельної ділянки, небуло враховано в кожному окремому варіанті під`їзд до земельної ділянки з АДРЕСА_1 , а саме:, чи здійснюється під`їзд до земельної ділянки № НОМЕР_1 та земельної ділянки № НОМЕР_2 в кожному варіанті з АДРЕСА_1 або АДРЕСА_3, чи під`їзд можливий як з АДРЕСА_1 , так і з АДРЕСА_3, що на думку позивача, впливало на ясність та повноту висновку. Враховуючи це, представником позивача було подано вказане клопотання із клопотанням про долучення до матеріалів справи план поділу земельної ділянки, який доцільно врахувати при проведенні додаткової судової земельно-технічної експертизи з метою врахування всіх можливих варіантів поділу земельної ділянки для справедливого та повного розгляду справи, а також для з`ясування обставин, що мають значення по справі і потребують спеціальних знань.

Ухвала суду першої інстанції від 18 лютого 2021 року про призначення додаткової судової земельно-технічної експертизи стороною відповідача не оскаржувалась.

При проведенні додаткової судової земельно-технічної експертизи був розглянутий варіант поділу земельної ділянки без врахування самочинного будівництва (гаражів та інших об`єктів самочинного будівництва). Зазначений представником відповідача гараж є самочинним будівництвом, що підтверджено судовим експертом у своєму висновку та матеріали справи не містять жодних доказів протилежного. Зважаючи на це, при розгляді варіантів поділу він не повинен враховуватись. Враховуючи це, твердженняпредставника відповідача, що закон та суд зобов`язує відповідача зносити його гараж є абсолютно безпідставними. Ті об`єкти, які знаходяться на території земельної ділянки позивача і є самочиннимбудівництвом будуть знесені (прибрані) позивачем без будь-якого зобов`язання відповідача.

Також, при проведенні судової експертизи та винесенні висновку за результатами земельно-технічної експертизи, судовий ескперт керується чинними нормативно- правовими актами, в тому числі, будівельними нормами, протипожежними норми та ін., і у випадку, якщо при розгляді варіанту поділу земельної ділянки наявні порушення, в тому числі будівельних та пожежних норм, зазначає про неможливість застосування такого поділу з урахуванням вказаних порушень. Натомість, при винесенні висновку за результатами проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи, таких порушень судовим експертом знайдено не було. Окрім того, у висновку експерта від 29.08.2022 року № 15/12-21-22 зазначено, що під`їзд до земельної ділянки відповідача здійснюється з АДРЕСА_1 , що додатково підтверджується відповіддю Глевахівської селищної ради від 26.02.2021року № 211/02-22, а не «позбавляє повністю земельну ділянку під`їзного шляху, як про це зазначає представник відповідача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокаит Старча Світлана Аліківна повністю підтримала доводи апеляційної скаргни та просила її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Оснач Оксана Павлівна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила апеляційну скаргу залишити без задволенння, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Старчої Світлани Аліківни не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.11.2010 року серія НОМЕР_3 власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (частка 11/20) та наведений опис об`єкта: загальна площа 157,3 кв.м, житлова площа 71,6 кв.м, 1966 p., (11/20 складається з приміщень: І - 6,1 кв.м; 1-1 - 13,9 кв.м, 1-2 - 6,9 кв.м, 1-3 - 3,3 кв.м, 1-4 - 13,0 кв. м, 1-5 - 15,8 кв.м, 1-6 - 5,9 кв.м, 1-7 - 4,9 кв.м; II - 2,6 кв.м; 3-1 - 8,5 кв.м; 3-2 -11,4 кв. м; загальною площею - 92,3 кв.м, в т. ч. житлова площа - 40,2 кв. м; сарай «Б», сарай «Г», убиральня «Т»). Огорожа в спільному користуванні; житловий будинок, А, загальна площа 157,3 кв.м., житлова площа 71,6 кв.м., сарай Б; сарай Г; убиральня Т; огорожа О.

У Витягу про державну реєстрацію прав № 27984465 від 12.11.2010 року КП Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» серія ССУ № 125529 зазначено наступні відомості: реєстраційний номер - 28056611; тип об`єкта - домоволодіння; адреса об`єкта - АДРЕСА_1 ; номер запису - 481 в книзі - 3-151; тип речового права - право власності; власник - ОСОБА_3 ; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності (НОМЕР_3 від 12.11.2010, вид. Путрівською сільською радою); форма власності - приватна спільна часткова; частка - 11/20.

Судом також встановлено, що згідно свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2010 НОМЕР_4 власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (частка 9/20) та наведений опис об`єкта: загальна площа 157,3 кв.м, житлова площа 71,6 кв.м, 1966 p. (9/20 складається з приміщень: 2-1 площею 4,7 кв.м; № 2-2 площею 18,8 кв.м; № 2-3 площею 12,6 кв.м; № 2-4 площею 15,6 кв.м; № 2-5 площею 8,9 кв.м; № 2-6 площею 4,4 кв.м, загальною площею 65,0 кв.м, в т.ч. житлова площа 31,4 кв.м; огорожа в спільному користуванні. Огорожа в спільному користуванні; житловий будинок, А, загальна площа 157,3 кв.м, житлова площа 71,6 кв.м, сарай Б; сарай Г; убиральня Т; огорожа, О.

У Витягу про державну реєстрацію прав № 27985203 від 12.11.2010 КП Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» серія ССУ № 125530 зазначено наступні відомості: реєстраційний номер - 28056611; тип об`єкта - домоволодіння; адреса об`єкта АДРЕСА_1 ; номер запису - 481 в книзі - 3-151; тип речового права - право власності; власник - ОСОБА_1 ; підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності (НОМЕР_5 12.11.2010, вид. Путрівською сільською радою); форма власності - приватна спільна часткова; частка - 9/20.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85094852 від 14.04.2017 року вбачається, що за реєстраційним номером 214 зареєстрований об`єкт нерухомого майна житловий будинок, загальна площа 157,3 кв.м, житлова площа 71,6 кв.м, адреса: АДРЕСА_1 ; номер запису про право власності - 19987483, форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, розмір частки - 11/20, власник - ОСОБА_3 .

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , реєстровий номер 3-151 481, реєстраційний номер 28056611, виготовленого Васильківським МБТІ станом на 17.08.2009 року, житловий будинок є одноповерховим загальною площею 157,3 кв.м, житловою площею 71,6 кв.м, розмір частки ОСОБА_2 - 11/20, ОСОБА_1 - 9/20.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 83368265 від 24.03.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 214, об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, кадастровий номер - :01:028:0043, площа - 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса АДРЕСА_1 , зареєстровано право власності, а саме: номер запису про право власності 19624867 від 21.03.2017, форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна сумісна, розмір частки - 1/1, власники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 25.08.2016 року з додатком, у реєстрі вказані наступні відомості щодо земельної ділянки: кадастровий номер - :01:028:0043, місце розташування - АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, площа земельної ділянки - 0,2500 га, дата державної реєстрації - 25.08.2016.

Відповідно до поземельної книги на земельну ділянку кадастровий номер :01:028:0043, яка відкрита 25.08.2016 року Управлінням Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, власниками земельної ділянки кадастровий номер :01:028:0043 є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що за довідкою Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області під`їзна дорога до домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі сторони АДРЕСА_1 була відремонтована гр. ОСОБА_1 .

Як вбачається із кадастрового плану технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кадастровий номер :01:028:0043, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), виготовлений ТОВ «Інститут землеустрою «Право на землю» у 2017 року, земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, розділено на дві ділянки по 0,1250 га. Даний кадастровий план погоджений відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідки № 516 від 12.07.2017 року Виконавчого комітету Путрівської сільської ради, земельна ділянка площею 0,250 га, кадастровий номер :01:028:0043, перебуває у спільній сумісній власності громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 , частково примикає до АДРЕСА_1 з виїздом на неї.

Відповідно до довідки № 524-02-24 від 31.10.2017 року, виданої Виконавчим комітетом Путрівської сільської ради, згідно генерального плану с. Путрівка Васильківського району Київської області під`їзд до будинковолодіння в АДРЕСА_1 , здійснюється з АДРЕСА_1.

В матеріалах справи наявний та оглянутий судом генеральний план забудови с. Путрівка Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області, де графічно зображено спірну земельну ділянку загальною площею 0,250 га.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит від 26.02.2021 року № 211/02-22, наданої Глевахівською селищною радою, під`їзд до будинковолодіння в АДРЕСА_1 , передбачений Генеральним планом с. Путрівка, відноситься до земель комунальної власності загального користування Глевахівської селищної територіальної громади та здійснюється мешканцями, які проживають по АДРЕСА_1 , а також використовується як під`їзд для обслуговування водповідної меліоративної системи від підтоплення.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2023 року № 10/03-23, з дотриманням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва та врахуванням фактичного користування та наявності господарських будівель без урахування об`єктів самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_3 (раніше відносилось до Васильківського району), Київської області з урахуванням наявних у матеріалах справи варіантів поділу земельної ділянки, отриманих за результатами проведення судової земельно-технічної та додаткової земельно-технічної експертизи, технічно можливо здійснити поділ в натурі житлового будинку відповідно до часток співвласників, а саме:

для ОСОБА_2 належну їй 11/20 частину житлового будинку, до складу якої входять приміщення: № І веранда площею 6,1кв.м, № 1-1 веранда площею 13,9 кв.м, № 1-2 коридор площею 6,9 кв.м, № 1-3 кладова площею 3,3 кв.м, № 1-4 житлова площею 13,0 кв.м, № 1-5 житлова площею 15,8 кв.м, № 1-6 котельня площею 5,9 кв.м, № 1-7 кухня площею 4,9 кв.м, № II тамбур площею 2,6 кв.м, № 3-1 кухня площею 8,5 кв.м, № 3-2 житлова площею 11,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 92,3 кв.м, а також: сарай «Б», сарай «Г», убиральня «Т»;

для ОСОБА_1 належну йому 9/20 частини житлового будинку, до складу якої входять приміщення: № 2-1 котельня площею 4,7 кв.м, № 2-2 житлова площею 18,8 кв.м, № 2-3 житлова площею 12,6 кв.м, № 2-4 коридор площею 15,6 кв.м, № 2-5 кухня площею 8,9 кв.м, № 2-6 ванна площею 4,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 65,0 кв.м.

При здійсненні поділу житлового будинку з надвірними будівлями та без урахування об`єктів самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (раніше відносилось до Васильківського району) Київської області за варіантом поділу, поставленого у першому питанні не потрібно виконувати будівельні роботи (перебудови).

Враховуючи той факт, що конкретні приміщення та господарські будівлі і споруди закріплені правовстановлюючими документами за кожною конкретною часткою, тому варіант поділу поставленого у першому питанні житлового будинку з надвірними будівлями та без урахування об`єктів самочинного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (раніше відносилось до Васильківського району) Київської області не передбачає зміну розміру цих часток, належних співвласникам.

Наданий судовим експертом висновок від 14.06.2018 року судом першої інстанції до уваги не прийнято, оскільки запропоновані в ньому варіанти включають об`єкти самочинного будівництва.

За висновком за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 15/12-21-22 від 29.08.2022 року, з урахуванням змісту редакції поставленого питання в ухвалі суду від 23.04.2021 року, існуюче розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд, їх володіння у відповідності до правовстановлюючих документів, запропоновано варіант поділу земельної ділянки з кадастровим :01:028:0043, розташованої у АДРЕСА_1 , у відповідності до часток у будинку - 11/20 частин належних ОСОБА_2 та 9/20 частин належних ОСОБА_1 , без врахування об`єктів самочинного будівництва (гаражів та інших об`єктів самочинного будівництва), які розташовані на цій земельній ділянці, з урахуванням під`їздів до земельної ділянки та з урахуванням плану поділу земельної ділянки.

19.06.2023 року в судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт ОСОБА_4 надав роз`яснення стосовно висновку за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022 року (надалі - висновок), де показав, що запропонований суду та викладений у висновку варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0043, розташованої по АДРЕСА_3 (раніше відносилось до Васильківського району) Київської області, має технічну помилку, а тому, враховуючи, що гараж під літ. КН є об`єктом самочинного будівництва, земля, на якій він розташований, має бути зафарбована синім, а не жовтим кольором, тобто, включена в межі земельної ділянки для ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання поділу спірної земельної ділянки, суд першої інстанції взяв до уваги висновок за результатами проведення додаткової судової земель-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022 року та вважав за необхідне виділити позивачці земельну ділянку у відповідності до часток у будинку - 11/20 частин належних ОСОБА_2 та відповідачу 9/20 частин належних ОСОБА_1 , без врахування об`єктів самочинного будівництва (гаражі та інші об`єкти самочинного будівництва), які розташовані на цій земельній ділянці, з урахуванням під`їздів до земельної ділянки та з урахуванням плану поділу земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом спору у цій справі є нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельна ділянка, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_3 (раніше відносилось до Васильківського району), Київської області.

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Частки визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

Отже, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте, якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Схожі за змістом висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12 березня 2020 року у справі № 127/5835/16-ц, від 22 лютого 2020 року у справі № 279/4966/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 369/6871/16-ц.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який за наявності невирішеного спору між сторонами, обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 20.04.2023 року № 10/03-23 та здійснив поділ спільного житлового будинку, загальною площею 157,3 кв.м, з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши в самостійні об`єкти нерухомого майна:

ОСОБА_2 приміщення: № І веранда площею 6,1 кв.м. № 1-1 веранда площею 13,9 кв.м, № 1-2 коридор площею 6,9 кв.м, № 1-3 кладова площею 3,3 кв.м, № 1-4 житлова площею 13,0 кв.м, № 1-5 житлова площею 15,8 кв.м, № 1-6 котельня площею 5,9 кв.м, № 1-7 кухня площею 4,9 кв.м, № II тамбур площею 2,6 кв.м, № 3-1 кухня площею 8,5 кв.м, № 3-2 житлова площею 11,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 92,3 кв.м, а також: сарай «Б», сарай «Г», убиральня «Т», що складають 11/20 частки житлового будинку;

ОСОБА_1 приміщення: № 2-1 котельня площею 4,7 кв.м, № 2-2 житлова площею 18,8 кв.м, № 2-3 житлова площею 12,6 кв.м, № 2-4 коридор площею 15,6 кв.м, № 2-5 кухня площею 8,9 кв.м, № 2-6 ванна площею 4,4 кв.м, де їх загальна площа буде складати 65,0 кв.м, що складають 9/20 частин житлового будинку

Вказаний поділ спільного житлового будинку відповідає розміру часток співвласників у домоволодінні та рівним правам співвласників будинку.

Враховуючи поділ об`єкта нерухомого майна, право спільної часткової власності на спірний житловий будинок припинилося.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Статтею 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі статтею 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ці норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового врегулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (частина перша, четверта статті 88 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зроблено правовий висновок про те, що чинне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Так, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 377 ЦК України та статтею 120 ЗК України. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що «при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статі 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

З урахуванням наведених норм та установлених судами обставин у справі, суд першої інстанції, з метою виконання завдань цивільного судочинства та вирішення існуючого між сторонами спору, правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи на підставі оцінки кожного здобутого доказу окремо і всіх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, взявши до уваги результати проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022, дійшов обґрунтованого висновкупро виділення позивачці та відповідачу земельної ділянки у відповідності до часток у будинку - 11/20 частин належних ОСОБА_2 та відповідачу 9/20 частин належних ОСОБА_1 , без врахування об`єктів самочинного будівництва (гаражі та інші об`єкти самочинного будівництва), які розташовані на цій земельній ділянці, з урахуванням під`їздів до земельної ділянки та з урахуванням плану поділу земельної ділянки.

Суд першої інстанції навів змістовне пояснення у мотивувальній частині рішення, з яким погоджується колегія суддів, чому інші варіанти поділу земельної ділянки не підходять, зокрема: висновок від 14.06.2018 року судом не прийнято, оскільки запропоновані в ньому варіанти включають об`єкти самочинного будівництва. За висновком за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи № 15/12-21-22 від 29.08.2022 року, з урахуванням змісту редакції поставленого питання в ухвалі суду від 23.04.2021 року, існуюче розташування житлового будинку, господарських будівель і споруд, їх володіння у відповідності до правовстановлюючих документів, запропоновано варіант поділу земельної ділянки з кадастровим :01:028:0043, розташованої у АДРЕСА_1 , у відповідності до часток у будинку - 11/20 частин належних ОСОБА_2 та 9/20 частин належних ОСОБА_1 , без врахування об`єктів самочинного будівництва (гаражів та інших об`єктів самочинного будівництва), які розташовані на цій земельній ділянці, з урахуванням під`їздів до земельної ділянки та з урахуванням плану поділу земельної ділянки.

19.06.2023 року в судовому засіданні суду першої істанції судовий експерт ОСОБА_4 надав роз`яснення стосовно висновку за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022 (надалі - висновок), де показав, що запропонований суду та викладений у висновку варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:028:0043, розташованої по АДРЕСА_1 , має технічну помилку, а тому, враховуючи, що гараж під літ. КН є об`єктом самочинного будівництва, земля, на якій він розташований, має бути зафарбована синім, а не жовтим кольором, тобто, включена в межі земельної ділянки для ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснюючи поділ земельної ділянки за варіантами, запропонованими висновками додаткової експертизи, суд першої інстанції не врахував, що такий поділ завдасть шкоди відповідачу, оскільки відповідачу при такому варіанті поділу доведеться зносити свій гараж, який знаходиться у його користуванні не один десяток років, правильності висновків суду пешої інстанції не спросовують, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У розумінні статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності, тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України.

У пункті 1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, в редакції Порядку на час початку проведення робіт з реконструкції будинку, визначено, що будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Згідно з Державними будівельними нормами України ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» реконструкцією житлового будинку є перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників. Прибудова - це вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Надбудовою є вид реконструкції, при якій збільшується площа житлового будинку шляхом улаштування над його верхнім поверхом одного або декількох додаткових поверхів.

Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та реєстрації відповідною Інспекцією декларації щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорії складності. Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва може проводитися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», пункти 2, 4 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, в редакції Порядку на час початку проведення робіт з реконструкції будинку).

Відповідно до державних будівельних норм ДБН 360-92360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" розміщення гаражів передбачають переважно вбудованими або прибудованими до житлових будинків по лінії забудови або в глибині ділянки. При розміщенні гаражів по лінії забудови відчинені двері не повинні заважати вільному руху пішоходів та транспорту. Нормативна відстань від входів та інших отворів гаража до вікон сусідніх житлових будинків становить 10 м. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів із покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Крім того, необхідно дотримуватись нормативних відстаней між будинками або господарськими будівлями гаражами) на суміжних ділянках.

Будівництво гаражів без отримання дозволу на це у порядку, встановленому законодавством, є самочинним будівництвом і тягне відповідальність згідно з Цивільним кодексом України та іншими нормативними актами.

Судом встановлено, відповідачем не заперечувася той факт, що гараж є самочинним будівництвом. Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів отримання відповідачем дозвільних документів на виконання будівельних робіт, введення вказаного об`єкта в експлуатацію, а тому суд першої інстанції дійшов до обгрунтованих висновків про здійснення відповідачем самочинного будівництва гаража на вказаній земельній ділянці.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власностіітому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. З огляду на зазначене, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги висновок за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022 року в якому визначені варіанти поділу земельної діянки без врахування об`єктів самочинного будівництва (гаражі та інші об`єкти самочинного будівництва), які розташовані на земельній ділянці, з урахуванням під`їздів до спірної земельної ділянки та з урахуванням плану поділу спірної земельної ділянки.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для призначення у дані справі додаткової експертизи, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

18.02.2021 року представник позивача подала до суду клопотання про призначення у справі додаткової земельно-технічної експертизи, мотивуючи його тим, що висновок проведеної судової земельно-технічної експертизи № 23/41-17-18 від 14.06.2018 року є неповним, оскільки містить фактично один варіант поділу спірного майна.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення клопотання та про необхідність призначення у даній справі додаткової земельно-технічної експертизи з наступних причин.

Відповідно до п.1.2.10. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08жовтня 1998 року № 53/5 (у редакціїнаказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5, з подальшими змінами і доповненнями), додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані, тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

За змістом п.15.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.03.2012додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об`єкти або не надано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер. В ухвалі про призначення додаткової експертизи необхідно чітко зазначити, які саме висновки експерта суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. Така судова експертиза може призначатись як з ініціативи суду, так і за клопотанням учасників судового процесу, а її проведення може бути доручено тому ж або іншому експерту. Якщо необхідно здійснити дослідження нових об`єктів або з інших обставин справи, призначається нова, а не повторна експертиза.

Ухвала суду першої інстанції від 18 лютого 2021 року про призначення додаткової судової земельно-технічної експертизи стороною відповідача не оскаржувалась.

Клопотання про рецензування висновку експерта за результатами проведення додаткової судової земель-технічної експертизи №15/12-21-22 від 29.08.2022 року відповідачем не заявлялося. Відтак, доводи апелянта про безпідставність призначення судом першої інстанції додаткової судової земельно-технічної експертизи не грунтуются на вимогах закону та встановлених фактичних обставинах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що варіант поділу земельної ділянки між співвласниками визначений додатковою судовою земельно-технічною експертизи повністю перекриває відповідачу будь-який доступ до АДРЕСА_3 та він втратить будь-який проїзд та прохід до своєї земельної ділянки, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що у висновку експерта від 29.08.2022 року № 15/12-21-22 зазначено, що під`їзд до земельної ділянки відповідача здійснюється з АДРЕСА_1 , що додатково підтверджується відповіддю Глевахівської селищної ради від 26.02.2021 року № 211/02-22, а тому земельна ділянка, яка виділена судом у власність відповідача не позбавлена під`їздного шляху, як про це зазначає представник відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Таким чином, доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Старчою Світланою Аліківноюв апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Старчої Світлани Аліківни.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Старчої Світлани Аліківни залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Старчої Світлани Аліківни залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2024 року.

Головуючий Судді: