Справа № 539/5092/24
Провадження № 2/539/1530/2024
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2024 року Лубенський міськрайонний суд
у складі: головуючого судді Даценка В.М.
за участю секретаря Шрейтер С.О.
та відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся в суд з вищевказаним позовом.
Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор, для підписання Кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 14 000 грн., строк кредитування 30 днів; дисконтна знижена процентна ставка 1,99 % на день, процентна ставка позаакційна (базова) в день 2,99%, дата надання позики 13.11.2023, дата повернення позики 13.12.2023.
Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 134 400,00 гривень, проценти нараховувалися по 23.10.2024 року включно, яка складається з 14 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 120 400,00 гривень заборгованість за процентами (14 000 х 2,5% х 344).
Відповідачкою було здійснено часткові сплати заборгованості перед товариством, а саме: 13.12. 2023 у розмірі 12 936,00 грн., 25 12.2023 у розмірі 3 696,00 грн., 06.01.2024 у розмірі 5 850, 60 грн., 27.01.2024 у розмірі 3 388,00 грн., 07.02 у розмірі 1 750,00 грн., 12.02.2024 у розмірі 1400 грн., 07.03.2024 у розмірі 9 147, 60 грн.
Отже, станом на день подання цієї позовної заяви заборгованість відповідачки складає 96 231,80 гривень, яку позивач і прохає стягнути з відповідачки та понесені судові витрати.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що нею погашено повністю сума кредиту та нараховані відсотки.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення відповідачки, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Судом встановлено, що відповідачкою здійснені дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору.
Без відповідних дій з боку відповідачки укладення договору було б неможливе.
Так, відповідачці було перераховано грошові кошти на банківську картку НОМЕР_1 у розмірі 14 000,00 грн., що підтверджується копією листа ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (а.с.23).
Відповідно до вищенаведеного, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці.
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:
сума кредиту 14 000,00 грн.;
строк кредитування - 30 днів;
дисконтна знижена процентна ставка 1,99 % на день, процентна ставка позаакційна (базова) в день 2,99%, дата надання позики 13.11.2023, дата повернення позики 13.12.2023.
Всі умови користування кредитними коштами викладені безпосередньо в тексті Договору.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Позивач зазначає, що через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вищевказаним договором виникла заборгованість у розмірі 134 400,00 гривень, яка складається з 14 000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту та 120 400,00 гривень заборгованість за процентами (14 000 х 2,5% х 344). Однак враховуючи що відповідачкою було здійснено часткові сплати заборгованості перед товариством, а саме: 13.12. 2023 у розмірі 12 936,00 грн., 25 12.2023 у розмірі 3 696,00 грн., 06.01.2024 у розмірі 5 850, 60 грн., 27.01.2024 у розмірі 3 388,00 грн., 07.02 у розмірі 1 750,00 грн., 12.02.2024 у розмірі 1400 грн., 07.03.2024 у розмірі 9 147, 60 грн. заборгованість складає 96 231,80 гривень.
Така заборгованість нарахована по 23.10.2024 року включно.
Однак, на думку суду такі доводи є безпідставними.
В постанові ВП Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Тобто позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що конструкція кредитного договору вказує на те, що у спірних правовідносинах сторони погодили строк кредитування 30 днів, після яких у позивача з`явилося право вимагати повернення кредиту разом із процентами.
Відтак, заборгованість за кредитом та відсотками повинна бути нарахована в межах строку дії договору, тобто за період з 13.11.2023 року по 13.12.2023 року, сума відсотків 8 358 грн., що і зазначено у таблиці обчислення загальної вартості позики (а.с.12).
Нарахування відсотків поза межами цього строку є безпідставним, а захист порушеного права внаслідок неналежно виконаного грошового зобов`язання повинен здійснюватися в порядку ст.625 ЦК України.
Таким чином на умовах укладеної угоди відповідач повинна була сплатити 14 000 грн кредиту та 8 358 грн відсотків.
Однак, як стверджує позивач і не заперечує відповідач за даним кредитним договором було сплачено кошти: 13.12.2023 у розмірі 12 936,00 грн, 25 12.2023 у розмірі 3 696,00 грн, 06.01.2024 у розмірі 5 850, 60 грн, 27.01.2024 у розмірі 3 388,00 грн, 07.02 у розмірі 1 750,00 грн, 12.02.2024 у розмірі 1400 грн, 07.03.2024 у розмірі 9 147, 60 грн, тобто 38 168 грн. 20 коп.
Таким чином відповідачка повністю виконала умови укладеної угоди, а тому вимоги позивача є безпідставними.
За таких підстав позов не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю « ІННОВА ФІНАНС », місце знаходження: 01032, м. Київ, вул.Жилянська,68, приміщення 280, ;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.12.2024

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко