Справа № 129/1138/24
Провадження № 22-ц/801/2367/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 рокуСправа № 129/1138/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

Суддів Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 129/1138/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 8.10.2024, ухвалене у складі судді Дєдова С. М. в приміщенні суду в м. Гайсин, -

в с т а н о в и в :

26.03.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за електронним договором про надання споживчого кредиту № 3524489 від 7.05.2021 в сумі 86504,00 грн., яка складається із: 20000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 65104,00 грн заборгованості за відсотками, 1400,00 грн заборгованості за комісійними винагородами; судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 7.05.2021 ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» URL: https://miloan.ua/, подав заявку на отримання кредиту № 3524489. Дана заява знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» було направлено ОСОБА_1 електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого ОСОБА_1 підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3524489 від 7.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит № 3524489 від 7.05.2021 з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та на підставі платіжного доручення Дєманову О. О. були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн.

13.09.2021 згідно умов договору факторингу № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3524489 від 7.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 86504 грн., із яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту; 65104 грн заборгованість за відсотками; 1400 грн заборгованість за комісійними винагородами.

У зв`язку з порушеннями ОСОБА_1 умов кредитного договору № 3524489 від 7.05.2021, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», який набув права грошової вимоги, на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 3524489 від 7.05.2021, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.

/а. с. 1-12/.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 8.10.2024 відмовлено у задоволенні позову.

/а. с. 141-143/.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» подано апеляційну скаргу (вх. № 10537 від 23.10.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить : скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог; стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Відповідач уклав договір про споживчий договір № 3524489 від 7.05.2021 з ТОВ «МІЛІОАН» та на підставі платіжного доручення № 45646955 відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 20000 грн. ТОВ «МІЛІОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не мають доступу до інформації про власника карткового рахунку, про рух коштів по картковому рахунку. Наданий апелянтом розрахунок заборгованості нарівні з іншими доказами у своїй сукупності підтверджує отримання кредитних коштів та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

7.05.2021 ОСОБА_1 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» URL: https://miloan.ua/, подав заявку на отримання кредиту № 3524489. ТОВ «МІЛОАН» направлено ОСОБА_1 електронним повідомленням (SMS) на номер телефону (вказаний у кредитному договорі) одноразовий ідентифікатор S47260, при веденні якого ОСОБА_1 підтверджує прийняття умов кредитного договору № 3524489 від 7.05.2021, який також знаходиться у власному кабінеті ОСОБА_1 на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/ /а. с. 17-24/.

ОСОБА_1 уклав договір про споживчий кредит № 3524489 від 7.05.2021 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення № 45646955 від 8.05.2021 ОСОБА_1 були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн /а. с. 30/.

13.09.2021 згідно умов договору факторингу № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3524489 від 7.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 86504 грн за період з 8.05.2021 по 5.08.2021, із яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту (згідно п.1.2 договору); 65104 грн заборгованість за відсотками (проценти згідно п.1.5.2 договору за період з 9.05.2021 по 6.06.2021 в розмірі 5104 грн; проценти згідно п. 1.6 договору за період з 7.06.2021 по 5.08.2021 в розмірі 60000 грн); 1400 грн заборгованість за комісійними винагородами (згідно п. 1.5.1 договору).

У зв`язку з порушеннями ОСОБА_1 умов кредитного договору № 3524489 від 7.05.2021, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», який набув права грошової вимоги, на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 3524489 від 7.05.2021, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав /а. с. 1-12/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не доведено обставини укладення ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору № 3524489 про надання споживчого кредиту, а також не надано доказів, які б свідчили про виконання вимог статей 1, 3, 4, 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» , статей 3, 5, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», які б свідчили про укладення ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором договору № 3524489 про надання споживчого кредиту, а також доказів, на підставі яких можливо встановити обставини, якими обґрунтовано позов (інформацію) про те, що було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) платіжну карту № НОМЕР_3 ; відсутня інформація про номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_3 за вказані періоди часу. Отже, позивачем не доведено право вимоги про стягнення боргу за договором № 3524489 від 7.05.2024 про надання споживчого кредиту.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Щодо доведеності укладання кредитного договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №3524489 від 7.05.2021 укладено відповідачем шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Разом з позовом позивачем подано кредитний договір № 3524489 від 7.05.2021, укладений в електронній формі /а. с. 17-24/.

Відповідно до абз. 1-2 статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа та допустимість електронного документа як доказу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

У постанові ВС від 29.02.2021 по справі № 922/51/20 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах : оригінал, електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом, паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

У постанові ВС від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 зазначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «МІЛОАН» за допомогою логіна Особистого кабінету і пароля Особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем не був би укладений.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Щодо доведеності розміру заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У позові ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3524489 від 7.05.2021 в розмірі 86504 грн., із яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту; 65104 грн заборгованість за відсотками; 1400 грн заборгованість за комісійними винагородами.

Умовами кредитного договору передбачено, що : сума (загальний розмір) кредиту становить 20000 грн (п. 1.2); кредит надається строком на 30 днів з 7.05.2021 (п. 1.3); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом : 6.06.2021 (п. 1.3); комісія за надання кредиту 1400 грн, яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); проценти за користування кредитом : 5280 грн, які нараховуються за ставкою 0.88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6); позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

На підтвердження розміру заборгованості ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надано суду наступні документи : анкету-заяву № 3524489 від 7.05.2021 /а. с. 15-16, 28-29/; договір про споживчий кредит № 3524489 від 7.05.2021, графік платежів /а. с. 17-25, 79-87/; паспорт споживчого кредиту № 3524489 /а. с. 26-27, 88-89/; платіжне доручення 45646955 від 8.05.2021 /а. с. 30, 47/; розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 3524489 від 7.05.2021 за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 /а. с. 33-34/; досудову вимогу від 27.09.2023 /а. с. 99-100/.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 07Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 3524489 від 7.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 86504 грн за період з 8.05.2021 по 5.08.2021, із яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту (згідно п.1.2 договору); 65104 грн заборгованість за відсотками (проценти згідно п.1.5.2 договору за період з 9.05.2021 по 6.06.2021 в розмірі 5104 грн; проценти згідно п. 1.6 договору за період з 7.06.2021 по 5.08.2021 в розмірі 60000 грн); 1400 грн заборгованість за комісійними винагородами (згідно п. 1.5.1 договору).

У постанові ВП ВС від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19 зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України розмір заборгованості.

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Колегія суддів вважає доведеним позивачем також перехід прав вимог до відповідача за кредитним договором, що підтверджується : копією договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 /а. с. 65-70/; копією реєстру прав вимог /а. с. 71-72/; копією платіжної інструкції № 3 від 5.10.2021 оплата за договором факторингу № 07Т від 13.09.2021 /а. с. 38/; копією платіжної інструкції № 1689 від 4.11.2021 оплата договору відступлення права вимог № 07Т від 13.09.2021 /а. с. 38-42/; копією акта повернення прав вимоги /а. с. 73/; копією акта погодження мінімальної ціни /а. с. 74/; звітом про отримання платежів /а. с. 75/; копією повідомлення боржника за кредитним договором /а. с. 76/; копією акта приймання-передачі реєстру прав вимог від 13.09.2021 до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 /а. с. 77/; копією витягу з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Суду не надано доказів на спростовування презумпції правомірності договору факторингу № 07Т від 13.09.2021.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 142 ЦПК України).

Відповідно до підпункту б, в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, серед-іншого, з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн., всього 5329.28 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано суду наступні докази : копію договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 /а. с. 101-105/; копію додаткової угоди 38 від 9.02.2024 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 /а. с. 36-37/; копію акта від 20.02.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), згідно якого Адвокатське бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підтверджують, що Адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000 грн, зокрема : 2250 грн правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (1,5 год); 3000 грн складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (3 год); 750 грн формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (1 год) /а. с. 35/; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 /а. с. 44/.

Також на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції позивачем надано суду наступні докази : копію акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 16.10.2024 /а. с. 150/; копію детального опису робіт (наданих послуг) від 16.10.2024, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу АБ «Анастасії Міньковської» становить 6000 грн, з них : 750 грн аналіз чинного законодавства та судової предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів (1 год); 2250 грн правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (1,5 год); 3000 грн складання апеляційної скарги, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які апелянт поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, апелянт (3 год) /а. с. 151/.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).

У додатковій постанові Верховного Суду від 8.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача відсутні, оскільки позивачем не доведено, що АБ «Анастасії Міньковської» здійснювалось надання правничої допомоги ТОВ «ДІЖИ ФІНАНС» саме у даній справі, а не в будь-якій іншій за участі позивача.

Так, надані позивачем докази : акт від 20.02.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) /а. с. 35/, акт від 16.10.2024 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) /а. с. 150/, детальний опис робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 /а. с. 44/, детальний опису робіт (наданих послуг) від 16.10.2024 /а. с. 151/ не містять інформації про надання такої допомоги саме у справі № 129/1138/24 за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «МІЛОАН» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначення в детальних описах робіт (наданих послуг) від 20.02.2024 та від 16.10.2024 про те, що підставою їх складання є договір про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023 (який не містить інформації про надання правової допомоги у даній справі) та додаткової угоди до нього (без зазначення номера такої угоди та дати) не свідчить про виконання АБ «Анастасії Міньковської» робіт (надання правничої допомоги) саме по справі № 129/1138/24, тоді як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

Вінницький апеляційний суд також зазначає про те, що позовна заява від 26.03.2024 подана представником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Гайовою А. С., яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2023, виданої керівником ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М. Е. /а. с. 13-14/, а не подана адвокатом АБ «Анастасії Міньковської», яке відповідно до пункту 2.8 договору про надання правової допомоги від 11.12.2023 для надання юридичної допомоги клієнту призначило адвоката Мінськовську А. В., крім цього справа розглядалась судом першої інстанції без участі представника ТОВ «ДІЖИ ФІНАНС», так як товариство просило розгляд справи проводити без участі представника позивача /а. с. 132/, апеляційна скарга підписана директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М. Е. /а. с. 147-161/, а її розгляд судом апеляційної інстанції здійснено в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що за умовами Договору №42649746 про надання правової допомоги визначено, що загальна вартість Послуг, що надається адвокатським бюро, складається з двох складових : 1. вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п. 4.7 даного Договору ; 2. А також гонорар, який зазначений у п. 4.8 даного Договору.

У свою чергу даний договір не містить п. 4.8.

У п.4.9. Договору визначено гонорар у розмірі 6000 грн у разі прийняття судом позитивного рішення.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно якої з урахуванням практики ЄСПЛ не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Додатковою угодою від 09.02.2024 року розділ 4 Договору було доповнено п. 4.9. у якому зазначено, що клієнт за здійснення представництва та захист інтересів у суді та надання інших видів правничої допомоги виплачує Адвокатському Бюро гонорар.

Перелік наданої правничої допомоги визначений актом від 20.02.2024 року та включає роботи з формування правового аналізу обставин справи та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви та попереднього розрахунку суми судових витрат, формування додатків до позовної заяви.

Отже, з аналізу змісту даних документів вбачається, що сторонами була змінена суть гонорару з «гонорару успіху» на гонорар за «надані послуги», що у свою чергу змінила і зміст п. 4.1 Договору, оскільки у загальну вартість Послуг увійшли подвійні складові за одні і ті ж послуги (п. 4.7 поточне супроводження тарифікація (формування правового аналізу, написання заяв, позовна заява) + гонорар за ті самі послуги ).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу позивачем є необґрунтованим та недоведеним.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» задовольнити частково.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 8.10.2024 у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 3524489 від 7.05.2021 в розмірі 86504 грн за період з 8.05.2021 по 5.08.2021, із яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту, 65104 грн заборгованість за відсотками; 1400 грн заборгованість за комісійними винагородами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судовий збір в розмірі 5329 (п`ять тисяч триста двадцять дев`ять) гривень 28 копійок. У стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук