Справа № 461/4285/23
пр.№ 2/464/180/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2024 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова в складі Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 461/4285/23 за позовом Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «ЛЬВІВ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Галицького районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 10698/102/2020 від 20 липня 2020 року в розмірі 81 602,78 грн (77 803,23 грн заборгованість за кредитом; 3799,55 грн заборгованість за процентами), покликаючись на невиконання взятих на себе зобов`язань.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 13 червня 2023 року справу передано за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст.32 ЦПК України).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 19 липня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого порядку розгляду справи не поступило.

З дотриманням вимог ст.272 ЦПК України відповідачі під розписку отримали ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками, однак у встановлений строк 15 днів та до даного часу своїми процесуальними правами не скористалися та відзиву не подали, клопотань не заявлено.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (п.п.4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При застосуванні норм права у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України суд ураховує сформовану позицію Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), за якою обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 10 березня 2021 року у справі №199/1917/19 зазначив, що у ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право, обов`язковість договору. Тобто з моменту укладення договору та виникнення зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

У ст.ст.1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ст.1048 ЦК України).

20 липня 2020 року між позивачем (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір за № 10698/102/2020. Між цими ж сторонами 31 травня 2022 року укладено додатковий договір.

За обумовленими сторонами умовами банк надає позичальнику кредит для споживчих потреб на придбання енергозберігаючих товарів у сумі 148 400,00 грн на умовах його повернення в термін до 19 липня 2023 року у порядку та відповідно до умов цього договору, фіксована процентна ставка за користування кредитом 18%, реальна процентна ставка 23,39 % (загальна вартість кредиту 201274,78 грн). Сторонами погоджено порядок повернення кредиту щодо кількості та розміру платежів, періодичність внесення (графік) - погашення кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 5383,23 грн до 19 липня 2023 року.

У силу приписів ст.ст.546, 553 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 16 травня 2020 року у справі № 910/13109/18).

За договором поруки від 20 липня 2020 року поручитель відповідач ОСОБА_2 приймає на себе зобов`язання перед позикодавцем - позивачем за невиконання чи неналежне виконання останнім взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного з них окремо, що узгоджується із положеннями ст.554 ЦК України.

Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу ОСОБА_1 148400 грн кредиту, що підтверджується меморіальним ордером № 455813 від 20 липня 2020 року. Як передбачено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на час платежу) меморіальний ордер відноситься до розрахункових документів на переказ коштів.

У силу ст.204 ЦК України такі правочини є правомірними, адже їх недійсність прямо не встановлена законом та докази визнання їх судом недійсним відсутні (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач скористалося гарантованим правом, направивши позичальнику та поручителю (відповідач) про дострокове повернення кредиту від 21 квітня 2023 року, які залишились без реагування.

Отримавши кредитні кошти, відповідач взяті на себе зобов язання за договором належним чином не виконував, а відтак, згідно з розрахунком позивача станом на 12 травня 2023 року має заборгованість в розмірі 81602,78 грн: 77803,23 грн заборгованість за кредитом; 3799,55 грн заборгованість за процентами.

У суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем, адже відповідачами наведений розрахунок не заперечено та не спростовано. Саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача (позиція Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21).

З урахуванням взятих на себе відповідачем позичальником зобов`язань за кредитним договором, який ним не виконувався належним чином, та обов`язковості договору для сторін, беручи до уваги відсутність доказів виконання зобов`язання, доводи позивача щодо стягнення з відповідачів 81602,78 грн боргу як солідарних боржників (ст.543 ЦК України) з наданням переконливих доказів є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідачі знехтували своїми процесуальними правами та відзиву не подали, жодних пояснень, які б досліджувалися судом, не надали. За відсутності відзиву суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Висновок суду узгоджується із такими засадами цивільного законодавства/судочинства як верховенство права, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України, ст.2 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний рішення суду та беззастережно доводили протилежне.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, відноситься до засад (принципів) цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на наведене у порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при поданні позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задоволити позов.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «ЛЬВІВ» заборгованість за кредитним договором № 10698/102/2020 від 20 липня 2020 року в розмірі 81 602,78 грн (77 803,23 грн заборгованість за кредитом; 3799,55 грн заборгованість за процентами).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «ЛЬВІВ» по 1342 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Інформація про учасників справи:

позивач Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «ЛЬВІВ», код за ЄДРПОУ 325268, м.Львів, вул.Сербська,1;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО