Справа № 385/1622/23
Провадження № 2/385/28/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2024 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Гришака А.М.,

з участю секретаря судового засідання Зеленко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Гайвороні Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

Позов мотивовано тим, що позивач з відповідачем 2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2020 по 16 травня 2023 року.

До укладення шлюбу позивач з відповідачем 2 проживали разом в с. Калинівка, Сумського району, Сумської області. За декілька днів до укладення шлюбу вони поїхали до м. Бориспіль, де 20 лютого 2020 року зареєстрували шлюб (за добу).

Одразу після реєстрації шлюбу вони повернулися в с. Калинівка та через тиждень між ними виникла сварка і позивач поїхала до батьків у село Долинівка, Голованівського району Кіровоградської області (у березні 2020 року).

З березня 2020 року до травня 2023 року позивач неодноразово зв`язувалася по телефону з відповідачем 2 - ОСОБА_3 та пропонувала йому розлучитися, але він не погоджувався. У травні 2023 року позивач змушена була звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

З травня 2021 року по травень 2023 року (повних два роки) позивач проживала в с. Долинівка (у власному будинку) з відповідачем 1 - ОСОБА_2 .

Проживаючи два роки разом з відповідачем 1 ( ОСОБА_2 ) однією сім`єю вони спільно вели господарство, спільно облаштовували свій побут, ремонтували будинок, садили городи, мали спільні права та обов`язки.

Від спільного життя з відповідачем 1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_4 . Після народження доньки позивач та відповідач 1 звернулися до органу ДРАЦС маючи намір зареєструвати доньку вписавши її батьком ОСОБА_2 на що працівник ДРАЦ повідомила, що так як позивач у шлюбі, то батьком може бути записаний тільки відповідач 2 - ОСОБА_3 .

Від спільного життя з відповідачем 2, ОСОБА_3 , позивач дітей не має (з березня 2020 року з ним не проживає та взагалі навіть не бачила його).

Просить суд визнати ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження, Україна, Кіровоградська область, Голованівський район, м. Гайворон; виключити з актового запису № 63 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого Гайворонським відділом ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відомості про батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Азербайджанської Республіки; внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зробленого Гайворонським відділом ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградській області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), змінивши її прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », по батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », інші відомості залишити без змін та записати у графі «відомості про батька» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України; судові витрати стягнути з відповідачів.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту судової влади України від 07.11.2023 року та 04.12.2023 року про оголошення виклику відповідача до суду. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав.

Представник третьої особи Гайворонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень на адресу суду не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» - дитина, наскільки це можливо повинна знати своїх батьків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Гайворон Голованівського району Кіровоградської області народилася ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.04.2022 року виданого Гайворонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де матір`ю дитини зазначено ОСОБА_1 , а батьком дитини ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, або за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Суд також зазначає, що згідно вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають саме обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Таким чином, на підтвердження обставин зазначених у позові, позивач повинна була надати суду докази, які б відповідали критеріям достатності, достовірності, належності та допустимості, щодо того, що саме відповідач ОСОБА_2 являється батьком доньки позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка народилася під час перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Однак, будь-яких доказів на підтвердження саме такої обставини суду з боку позивача так і не було представлено.

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, позивачем не заявлялося клопотання про виклик та допит у судовому засіданні свідків на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем ОСОБА_2 , будь-яких письмових доказів суду також не було надано, як і не заявлялось клопотання про призначення та проведення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_2 являється біологічним батьком доньки позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Гайворонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.01.2024 року.

Суддя: А. М. Гришак

Дата документу 02.01.2024