Справа № 201/183/24
Провадження № 2/201/64/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.01.2024 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму відшкодування збитків, спричинених відсудженням товару у покупця у розмірі 891 274,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 10.05.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим № 771, ОСОБА_2 на праві власності належало житлове приміщення № НОМЕР_1 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2017, посвідчений 08.12.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим № 2677, предметом якого було житлове приміщення №1208 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а ціна становила 49198,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі №201/4132/19 позовна заява Фонду державного майна України була задоволена частково, зокрема визнаний недійсним згаданий договір купівлі-продажу № 771 від 10.05.2016 та витребувано на користь держави в особі Фонду державного майна України житлове приміщення № 1208 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_4 на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу нерухомого майна №2677від 08.12.2017.

У зв`язку з цим позивачка понесла збитки у формі упущеної вигоди, оскільки позивачка за звичайних обставин могла б реально одержати доходи від продажу своєї власності за ціною 891 274,84 грн., але її право порушено відсудженням цього товару на користь третьої особи.

Відтак, просить суд стягнути вказану суму з відповідача разом із судовими витратами.

Ухвалою судді від 10 січня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Представник позивача 30.05.2024 надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та без його участі.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 10.05.2016 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим № 771, ОСОБА_2 на праві власності належало житлове приміщення № НОМЕР_1 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 08.12.2017, посвідчений 08.12.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., за реєстровим № 2677, предметом якого було житлове приміщення №1208 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а ціна становила 49198,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року у справі №201/4132/19 позовна заява Фонду державного майна України була задоволена частково, зокрема визнаний недійсним згаданий договір купівлі-продажу №771 від 10.05.2016 та витребувано на користь держави в особі Фонду державного майна України житлове приміщення №1208 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_4 на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2677від 08.12.2017.

У зв`язку із укладенням шлюбу, прізвище позивачки змінилося на ОСОБА_1 .

Згідно звіту про оцінку житлового приміщення №1208 гуртожитку літ. А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 станом на 04.02.2022 вартість об`єкта складає 891 274,00 грн.

Позивачка вважає, що понесла збитки у формі упущеної вигоди, оскільки позивачка за звичайних обставин могла б реально одержати доходи від продажу своєї власності за ціною 891 274,00 грн., але її право порушено відсудженням цього товару на користь третьої особи.

Згідно ст.661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Правочин щодо звільнення продавця від відповідальності або щодо її обмеження у разі витребування товару у покупця третьою особою є нікчемним.

Згідно ст.623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Згідно окремих положень п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання (ст. 22 ЦК України).

У справі №369/6092/20 Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 09.02.2023 (№14-9цс23) зауважила що під відшкодуванням збитків у повному обсязі слід розуміти відшкодування потерпілому всієї вартості всіх видів збитків, передбачених законом та договором. Тобто повинні відшкодовуватися в повному розмірі як реальні збитки, так і упущена вигода, передбачені в частині другій статті 22 ЦК України. При вирішенні спорів про відшкодування збитків доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Таким чином, розмір збитків у кожній конкретній справі визначається окремо з урахуванням індексу інфляції, добросовісної поведінки сторін та іншого на підставі вимог і заперечень сторін, а також наданих ними доказів.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

У разі упущеної вигоди мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Незважаючи на те, що неодержаний прибуток це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Щодо розміру упущеної вигоди, то вона залежить від доходів, які отримала особа, що порушила право. Так, упущена вигода не може бути меншою від доходів, одержаних правопорушником (ч. 3 ст. 22 ЦК України).

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби відносно нього не було допущено правопорушення.

Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В. Батманова