Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2085/21
Провадження №6/711/133/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

приватного виконавця Недоступа Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, заінтересовані особи: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Недоступ Д.М. звернувся до суду з поданням, в якому просив надати йому дозвіл, в рамках зведеного виконавчого провадження №72133731, на звернення стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстрована неповнолітня особа і яке належить боржнику ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог у поданні зазначено, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №72133731, в якому здійснюється примусове виконання двох рішень Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «УніверсалБанк» та АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 87 331,11 грн. та 65 232,73 грн. відповідно. Під час виконавчого провадження виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє інше ліквідне майно, на яке може бути звернуто стягнення, окрім частини квартири з адресою: АДРЕСА_1 . Натомість відповідна квартира є об`єктом спільної часткової власності боржника та трьох його родичів (батько, мати та брат), які всі мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання у цій квартирі. Також в квартирі зареєстроване місце проживання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином одного із співвласників такого житла. Задля здійснення виконавчих дій виконавець має намір здійснити реалізацію належної боржнику частки квартири, але наявність реєстрації місця проживання неповнолітнього у такому житлі зумовлює необхідність отримання попереднього дозволу на реалізацію квартири від органу опіки та піклування. Натомість служба у справах дітей Черкаської міської ради відмовила виконавцю у наданні відповідного дозволу. Відсутність дозволу органу опіки та піклування на реалізацію належної боржнику частки у квартирі зумовила звернення виконавця до суду з даним поданням.

Боржник та представник стягувача (ПАТ КБ «Приватбанк») не з`явилися і про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені про час і місце проведення судового засідання.

В судовому засіданні приватний виконавець Недоступ Д.М. підтримав своє подання та наполягав на його задоволенні. Пояснив, що під час здійснення виконавчого провадження у боржника не виявлено майна, на яке можна звернути стягнення, окрім земельної ділянки та частки квартири. Проте земельна ділянка не була реалізована у зв`язку з відсутністю учасників земельних торгів, а відтак єдиним майном боржника, на яке можна звернути стягнення, є належна йому частка квартири. Додатково пояснив, що відмова органу опіки та піклування у надання дозволу на реалізацію належної боржнику частки квартири по суті обґрунтована не порушенням законних інтересів дитини, а відсутністю законодавчо визначеної процедури надання такого дозволу за зверненням виконавця. Зауважив, що в даному випадку не ставиться питання про позбавлення неповнолітньої дитини права на житло, оскільки в квартирі є декілька власників, частина квартири належить боржнику, ще частина належить його брату, у якого є дитина та прописана з батьком, якраз фактично на яка батькові й належить. Зміна власника частини квартири, яка належить боржнику, жодним чином не зачіпає права дитини, оскільки у батька дитини є інше нерухоме майно, яке може та фактично використовується, як постійне місце проживання. Тож просив задовольнити його подання з метою забезпечення можливості реального виконання відповідних судових рішень про стягнення з боржника боргів на користь різних стягувачів.

Заслухавши пояснення приватного виконавця та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 07.07.2021р. Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення у справі №711/2085/21 відповідно до якого вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.12.2017 в розмірі 62962,73 грн. та судові витрати в сумі.

23.11.2021 Придніпровський районний суд м. Черкаси ухвалив рішення у справі №711/5221/21 відповідно до якого вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.12.2019, станом на 15.03.2021, в загальній сумі 85061,11 грн. та судові витрати в сумі 2270 грн.

На виконання відповідних судових рішень судом були видані відповідні виконавчі листи, на підставі яких приватним виконавцем Недоступом Д.М. були відкриті виконавчі провадження №70423812 (виконавчий лист №711/2085/21 від 30.08.2021) та №71463311 (виконавчий лист №711/5221/21 від 07.09.2022), що 28.06.2023 об`єднані у зведене виконавче провадження №72133731 /а.с. 125-129/.

Під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження №72133731 виконавцем накладено арешт на все майно боржника та арешт коштів боржника, про що свідчать відповідні постанови виконавця від 25.11.2022 та 08.12.2022, відповідно /а.с. 131, 134/.

За наслідками виконавчих дій виконавцем було встановлено, що боржник є засновником та одноосібним учасником двох юридичних осіб ТОВ «БЕСТ ГРУП ЮА» з розміром статутного капіталу 1000 грн. та ТОВ «АЕН Україна» з розміром статутного капіталу 100 000 грн. /а.с. 139, 140/.

Також виконавцем встановлено, що боржник має у власності земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0025 площею 0,12га та частку квартири за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 154-156/.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 (далі спірна квартира), належить на праві спільної часткової власності в рівних частках боржнику та ОСОБА_3 (брат боржника), ОСОБА_4 (мати боржника) та ОСОБА_5 (батько боржника) на підставі свідоцтва про право власності від 12.01.2005 /а.с. 157-158, 160-163/.

Згідно відомостей департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради у спірній квартирі, окрім її співвласників, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином брата боржника ОСОБА_3 /а.с. 159, 164-165/.

Згідно актів приватного виконавця від 06.12.2022 та від 06.09.2023 йому не надано доступ до спірної квартири для перевірки майнового стану боржника /а.с. 146, 153/.

Приватний виконавець звернувся стягнення на належну боржнику земельну ділянку, проте її реалізація на земельних торгах не відбулась через відсутність учасників земельних торгів, про що свідчать відповідній протоколи про результати земельних торгів від 23.02.2023, 30.03.2023, 04.05.2023, 19.06.2023 /а.с. 149-152/.

26.02.2024 приватний виконавець звернувся до служби у справах дітей Черкаської міської ради з листом про надання дозволу на реалізацію належної боржнику частки у спірній квартирі, право користування якою мають неповнолітня дитина /а.с. 166/.

Листом від 13.03.2024 служба у справах дітей Черкаської міської ради повідомила призваного виконавця про відсутність підстав для надання дозволу на примусову реалізацію частки у праві власності на спірну квартиру, користувачем якої є малолітній ОСОБА_2 . Відповідь обґрунтована тим, що відповідний дозвіл може бути наданий лише за заявою батьків (опікунів/піклувальників) дитини /а.с. 167/.

Згідно з обліковою карткою на зведене виконавче провадження №72133731 станом на 04.04.2024 розмір залишкової заборгованості боржника складає 152 563,84 грн. /а.с. 130/.

За таких обставин приватний виконавець звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусову реалізацію належної боржнику частки у спірній квартирі.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених вимог суд виходить з наступного.

Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (частини перша та третя статті 47 Конституції України).

Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання (частина третя статті 17 Закону про охорону дитинства).

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла (частини перша та третя статті 18 Закону про охорону дитинства).

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (стаття 12 Закону про основи соцзахисту).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1Закону про виконавче провадження).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії(частина перша статті 18 Закону про виконавче провадження).

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації майна у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження (пункт 30 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

ЄСПЛ неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, §33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону про охорону дитини, статтею 12 Закону про основи созахисту, від можливого порушення.

Разом з тим, повноваження державного виконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону про виконавче провадження не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон про виконавче провадження, такими повноваженнями державного виконавця не наділяє. Також, наприклад, державний виконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань державний виконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 (справа № 755/12052/19) дійшла висновку, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування (п.п. 70, 116 Постанови).

Відповідно до п. 30 розділу 8 Інструкції з примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Звертаючись до суду з даним поданням виконавець стверджував, що надання судом дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстрована неповнолітня особа і яке належить боржнику ОСОБА_1 , обумовлене наявністю правових підстав для відчуження відповідного майна в примусовому порядку. Надаючи оцінку обґрунтованості відповідних доводів суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

За змістом положень частин 1-3 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний та має право вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

Відповідно до частин 1, 6 статті 48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Статтею 50 Закону №1404 передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону №1404 у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що звернення стягнення на єдине житло боржника є виключним заходом виконавчого провадження, оскільки має наслідком істотне втручання у права фізичної особи, зокрема, у право на житло.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що стягненню за зведеним виконавчим провадженням №72133731 підлягає сума боргу, що визначена судовими рішеннями в загальному розмірі 152 563,84 грн., що на теперішній час є менше ніж 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Натомість разом з витратами виконавчого провадження (винагорода приватного виконавця в розмірі 10% від суми стягнення) з боржника підлягає стягненню сума, яка перевищуватиме показник 20 розмірів мінімальної заробітної плати.

В той же час спірна квартира, в якій боржнику належить частка у праві власності, є єдиним житлом боржника, в якому він зареєстрований з 26.01.1990р. Окрім частки у праві власності на спірну кватиру у боржника також наявне інше майно, зокрема, земельна ділянка та стовідсоткова частка у складі юридичної особи ТОВ «АЕН Україна» з розміром статутного капіталу 100 000 грн. Отже, звернення стягнення на житло боржника можливе лише після звернення стягнення на інше майно боржника. Та обставина, що земельна ділянка боржника не була реалізована через відсутність попиту на неї з боку учасників земельних торгів, не може виправдовувати потребу у зверненні стягнення на єдине житло боржника. До того ж відповідна земельна ділянка може бути передана стягувачу за його згодою в рахунок погашення заборгованості, що зумовлює зменшення суми стягнення.

Таким чином, в даному випадку звернення стягнення на належну боржнику частку спірної квартири, яка є єдиним житлом боржника, без звернення стягнення на інше майно боржника, вочевидь становитиме непропорційне втручання у право боржника на житло, а відтак не відповідатиме засадам правомірності.

За таких обставин, беручи до уваги, що суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для звернення стягнення на квартиру, яка є єдиним житлом боржника, то суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні подання приватного виконавця.

Що стосується інших доводів приватного виконавця, то беручи до уваги зміст встановлених обставин спірних правовідносин та висновок суду про відсутність правових підстав для звернення стягнення на єдине житло боржника, суд не вбачає доцільним надання оцінки іншим доводам приватного виконавця, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду та зміст остаточного судового рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 77, 80, 141, 259, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 22 липня 2024 року.

Головуючий В.М. Скляренко