Єдиний унікальний номер судової справи 462/4266/23
Номер провадження 2/462/571/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 червня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Шиманської Д. Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника органу опіки та піклування Костів О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кіт Х. І., 06.06.2023 року (вх. № 11751) звернулася у Залізничний районний суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, у якій просить суд:

-позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.08.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб відділом ЗАЦС управління запису актів цивільного стану Карчаєво-Черкеської Республіки по м. Черкеську, про що вчинено актовий запис № 500, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 . 16.03.2023 року Залізничним районним судом м. Львова, було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. У сторін є спільний син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , який народився на території України та проживає у м. Львові. Позивач разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Так, дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері, остання самостійно займається вихованням сина та його розвитком. Відповідач не цікавиться життям дитини, його потребами та вихованням. ОСОБА_5 спілкувався з батьком лише у період з 2015 по 2017 рік, у той час, коли його мати разом з ним їздили у гості до батька на деякий час. Після 2017 року будь-яке спілкування чи допомога дитині з боку батька припинилася. Всупереч батьківським обов`язкам, відповідач не цікавиться життям сина, не телефонує до нього, не проводить з ним часу та не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні. Зазначено, також, що батько дитини жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця проживання позивача з дитиною, позивач ніколи не створювала перешкод у спілкуванні з дитиною чи прийманні участі у вихованні сина. Вказане свідчить про фактичне вольове, свідоме небажання батька виконувати свої батьківські обов`язки щодо дитини, які покладені на нього законом, що дає правові підстави для позбавлення останнього батьківських прав відносно дитини. На сьогоднішній день, син фактично не знає рідного батька, не пам`ятає його, оскільки бачив його декілька раз протягом свого життя, відсутні будь-які почуття до батька. Нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками фактично принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може у подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи, що відповідач без поважних причин, з часу народження свого сина не виконує батьківських обов`язків, чим порушує права та інтереси дитини, які є похідними від його природніх прав як батька, тому позивач вважає, що належним способом захисту прав та інтересів дитини, який буде відповідати її найкращим інтересам є позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, відтак просить задовольнити вимоги позовної заяви у повному обсязі.

Рух справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 21).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08.06.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 22-24).

14.07.2023 року (вх. № 14902) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_7 - адвоката Кіт Х. І. надійшла письмова заява на виконання ухвали про залишення позову без руху (а.с. 26).

17.07.2023 року (вх. № 14934) від уповноваженого представника позивача ОСОБА_7 - адвоката Кіт Х. І. надійшла письмова заява (документ сформований у системі «Електронний суд» 15.07.2023 року) на виконання ухвали про залишення позову без руху (а.с. 27-29).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - постановлено вважати неподаною і повернути заявнику (а.с. 44-46).

Постановою Львівського апеляційного суду від 17.11.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Кіт Х. І. задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18.07.2023 року скасовано, та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 98-101).

Супровідним листом Львівського апеляційного суду № 462/4266/23/940/2024 від 10.01.2024 року стверджується, що вказана справа надійшла у Залізничний районний суд м. Львова 17.01.2024 року (вх. № 1116) (а.с. 104).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.01.2024 року для продовження розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Галайко Н. М. (а.с. 105).

У порядку ч. 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 419680 від 24.01.2024 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі (а.с. 106).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 107-109).

Враховуючи, що згідно отриманої судом інформації з Єдиного державного демографічного реєстру № 419680 від 24.01.2024 року про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі - ОСОБА_4 , встановлено, що за вказаними параметрами особу не знайдено, 25.01.2024 року задля забезпечення обізнаності відповідача про дане судове провадження (оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей щодо актуальної адреси реєстрації/проживання відповідача у справі), суд, вживаючи всіх залежних від нього заходів здійснив додаткове повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с. 113, 121, 129, 134, 144, 158).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2024 року письмове клопотання уповноваженого представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кіт Х. І. про витребування доказів постановлено задовольнити (а.с. 145-146).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.05.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 155-156).

Позиція учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 , у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила суд задовольнити такі у повному обсязі.

Уповноважений представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гулянська Ю. А., у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила суд задовольнити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , який належним чином був неодноразово повідомлений про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутності до суду не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Уповноважений представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування - Костів О. В., у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та не заперечила щодо задоволення таких.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

З огляду на зазанчене суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За таких обставин, а також враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин та не подав відзив на позовну заяву, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (складеного російською мовою), стверджується, що сторони знаходились у шлюбі з 04.08.2015 року, який був зареєстрований ЗАГС Управління запису актів громадянського стану Карачаєво-Черкеської Республіки по м. Черкеську, про що складено відповідний актовий запис № 500 (а.с. 7).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16.03.2023 року у справі № 462/946/23 ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зареєстрований 04.08.2015 року відділом ЗАЦС Управління запису актів цивільного стану Карчаєво-Черкеської Республіки по м. Черкеську- актовий запис № 500. Після розірвання шлюбу змінено позивачу прізвище на дошлюбне - ОСОБА_8 (а.с. 8-9).

Згідно копії Свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 , актовий запис № 47, виданого Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції стверджується, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матірю є ОСОБА_7 (а.с. 10).

У матеріалах справи наявна також копія паспорта ОСОБА_4 (складеного російською мовою), а також відповідний переклад з російської на українську мову, із змісту якого, у тому числі вбачається, що місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено: Карачаєво-Черкеська Республіка, зареєстрований: АДРЕСА_2 (а.с. 15-16, 17-19).

Відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади № 02539-ЗР стверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 73).

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.

Так, суд вважає доцільним окремо зазначити, що 16.05.2024 року уповноважений представник органу опіки і піклування - Костів О. В. , у судовому засіданні подала Висновок Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № 260001-вих-65482 від 09.05.2024 року (а.с. 154).

Із змісту вказаного Висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 25.04.2024 року розглянуто ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15.04.2024 року у справі за № 462/4266/23. На засіданні була присутня ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 є громадянином рф та перебуває на її території. Зазначено, що ОСОБА_1 повідомила, що батько дитини з народження не приймає участі у вихованні сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не телефонує до нього, не цікавиться його життям, матеріально не допомагає. 3 батьком син спілкувався лише у період з 2015 по 2017 рік, коли вона разом з дитиною приїжджали до батька в гості на деякий час. Однак після 2017 року будь-яке спілкування батька з сином припинилося, наполягає на позбавленні ОСОБА_4 батьківських прав. Неповнолітній ОСОБА_5 повідомив, що свого батька давно не бачив та не спілкується з ним, жодної участі у його вихованні він не бере. Батько ніколи не цікавився його життям, інтересами, не приїжджав до нього на територію України, лише вони з мамою провідували його на території рф. Також вказано, що згідно з характеристикою від 24.04.2024 року ліцею № 74 імені Марійки Підгірянки ЛМР, ОСОБА_5 навчається у ліцеї з першого класу. Матір дитини, ОСОБА_1 приділяє увагу навчанню та вихованню сина. Завжди цікавиться його успіхами та шкільним життям, систематично відвідує батьківські збори. Батько дитини, ОСОБА_4 , контакту з ліцеєм, де навчається син, не підтримує, з вчителями не спілкується. Відповідно до довідки від 24.04.2024 року виданої КНП «5-а міська клінічна поліклініка м. Львова» амбулаторія сімейної медицини № 2 с-ще Рудне, неповнолітній ОСОБА_5 , 18.10.2008 року, знаходиться у сімейного лікаря ОСОБА_10 обліку. Звернення стосовно дитини надходило виключно від матері. Батька не бачила, не звертався та станом здоров`я дитини не цікавився. Неповнолітній ОСОБА_5 , зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру Львівської міської територіальної громади № 022539-3Р. Окрім цього, ОСОБА_1 долучено свідчення ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у яких вони стверджують про те, що ОСОБА_4 не приймає участі у вихованні та розвитку свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не телефонує, так як він є громадянином рф, жодного разу не приїжджав на територію України щоб провідати сина. ОСОБА_1 самостійно виховує сина, займається його розвитком, вихованням, навчанням.

Отже орган опіки та піклування, з метою захисту прав та законних інтересів дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо показів свідків.

Одним з видів доказів (даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи) у цивільному процесі, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України є показання свідків.

Суд зазначає, що свідки надали покази під присягою та будучи попередженим про кримінальну відповідальність передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, у тому числі за введення суду в оману (а.с. 160, 162).

Так, ОСОБА_15 , допитана у судовому засіданні в якості свідка, будучи хресною матір`ю ОСОБА_17 , сина позивача та відповідача, заперечила участь батька у вихованні дитини, окремо вказала на відсутність зацікавленості зі сторони відповідача про життя сина, його успіхи, стан здоров`я чи потреби. Востаннє відповідач, як батько бачив сина у 2017 році. Не проявляв інтересу до навчання, не був у школі чи у дитячому садку.

ОСОБА_14 , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, будучи хресним батьком ОСОБА_17 , також заперечив участь відповідача у вихованні дитини, зазначив, що останній не проявляв батьківських почуттів до сина.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву у їх правдивості, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Застосоване судом законодавство.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України), стосовно неналежного виконання батьківських обов`язків батьком дитини. Доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Суд звертає увагу на ст. 32 Конституції України, згідно якої передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, для суду є безспірним, що у даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання у його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України.

Однак з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (ст. 1, 9 Конвенції про права дитини).

Тому, досліджуючи правомірність такого втручання у право відповідача на сімейне життя, суд враховує Загальну декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, та вважає необхідним звернути увагу до принципів викладених у ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Тому у даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167 СК України).

Суд зазначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):

«Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України.

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58)».

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Також, суд приймає до уваги, що у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст.166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

За змістом ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновки суду.

Європейський Суд з прав людини в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Так, суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять жодного доказу, який б підтверджував факт того, що відповідач цікавиться життям сина, моральна та матеріально підтримує його, бере участь у його культурному та духовному розвитку.

Наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дитини батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

За встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню сина, що підтверджується також тим, що судом здійснено усіх вичерпних залежних від нього заходів для надання відповідачу можливості бути присутніми у судових засіданнях та висловити свою позицію.

Будь-яких обставин, які б перешкоджали ОСОБА_4 спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено.

Відомості про те, що батько дитини ( ОСОБА_4 ) бажає продовжувати спілкуватися з нею ( ОСОБА_5 ) у суду відсутні.

З огляду на встановлені у даній конкретній справі обставини, діючи в найкращих інтересах дитини, з огляду на свідому, винну поведінку батька, а також те, що змінити поведінку батька у кращу сторону не являється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, за наявності вказаних виключних обставин.

Окремо суд вважає необхідним роз`яснити, що згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Згідно з ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції № від 03.05.2023 року (а.с. 4) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Тому, з огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

На підстав наведеного та керуючись ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-283, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 - 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

Порядок перегляду заочного рішення суду, оскарження та набрання ним законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 );

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34).

Текст судового рішення складено 11.06.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко