КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/6448/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карабаза Н.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2023 року в справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , третя особа: Національний природний парк «Голосіївський», Міністерство екології та природних ресурсів України, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2016 року Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Національний природний парк «Голосіївський», Міністерство екології та природних ресурсів України, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Зазначив, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 р. №2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » був затверджений проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 903289 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:040:0026, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2104 від 24.04.2009 ОСОБА_2 здійснила відчуження зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 , про що було зроблено відповідні відмітки в державному акті. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 року за позовом прокурора м.Ірпеня визнано недійсним вказане рішення Коцюбинської селищної ради, визнаний недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903289 з відмітками про перехід права власності до ОСОБА_1 та скасовано його державну реєстрацію. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства. У вказаній справі суд встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт.Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст.ст. 116, 122, ч.1 ст.155, п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України дійшов висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту. В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.2014 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 26, 27, 51 Святошинського лісництва. За інформацією управління Держземагенства у м.Ірпені Київської області від 10.12.2014 р. № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою, та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 15.06.2016 № 89/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:040:0026 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 27 квартал. Відтак, на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду - національного природного парку «Голосіївський». Оскільки, на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території об`єкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України, та враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі ст. 388 ЦК України.

Перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України просив витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером: :01:040:0026.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2023 року позов Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером: :01:040:0026, вартістю 56 475 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову прокурора. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.Заявляючи позов, прокурор приховав, що відповідно до рішенням виконкому Київськоїобласної Ради депутатів трудящих від 28.10.1968 р. № 791, рішення Коцюбинськоїселищної ради від 06.11.2009 р. № 170 та рішення Бучанської районної ради від20.10.2021 р. № 180-11-VIII спірна земельна ділянка розташована в межах селища Коцюбинське. Під час постановлення Ірпінським міським судом Київської області заочного рішення від 03.10.2013 р. у справі № 367/4231/13-ц судом недосліджувалися вказані рішення. Позивач не повідомив суду, що на час розгляду даної цивільної справи продовжуєтривати судовий спір між Бучанською районної радою та Київською міською радоюстосовно визначення меж селища Коцюбинське, який розглядається в порядкуадміністративного судочинства. Суд безпідставно послався на преюдиційне значення рішення від 03.10.2013 р. у справі № 367/4231/13-ц при встановленні факту знаходженняспірної земельної ділянки за межами селища Коцюбинське. Вирішуючи вказаний спір у справі № 367/4231/13-ц суд не встановлював факт розташування меж селища Коцюбинське, а лише констатував, що на час прийняття Коцюбинської селищною радою спірного рішення від 25.12.2008 р. були відсутні документи, які встановлюють ці межі, і прийняття радою спірного рішення в таких умовах було неправомірним. ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи № 367/4231/13-ц і не маламожливості подати суду свої доводи та заперечення щодо даного факту. У позовній заяві прокурор стверджував, що крім спірної земельної ділянки ОСОБА_1 в один і той же день купила ще три ділянки в селищі Коцюбинському, всі договори купівлі-продажу були посвідчені одним нотаріусом, а інтереси всіх перших власників земельних ділянок представляла одна особа, яка діяла на підставі виданих їй задовго до відведення земельних ділянок довіреностей. Але наведені обставини не свідчать жодним чином про недобросовісність дій ОСОБА_1 . Наголошує на тому, що однією з причин виникнення цього судового спору стала неналежна організація роботи державних органів земельних ресурсів, які підпорядковані Кабінету Міністрів України, і залишили поза увагою рішення виконкому Київської обласної Ради депутатів трудящих від 28.10.1968 р. № 791 про встановлення меж селища Коцюбинське і протягом багатьохроків не вели належним чином облік земель цього селища. Всупереч своїм конституційним повноваженням Кабінет Міністрів України усунувся від участі уврегулюванні цього спору та протягом розгляду справи так і не спромігся звернутися до Верховної ради України з поданням про встановлення меж міста Києва, врегулювавши таким чином існуючий спір. На думку апелянта суд допустив порушень вимог ЦК України щодо застосування позовної давності. Зазначив, що в 2013 році прокуратура в інтересах держави вже зверталася до суду щодо спірної земельної ділянки з позовною вимогою щодо визнання права власності на земельну ділянку за державою, справа №367/4231/13. По даній справі суд відмовив прокуратурі у задоволені позову. Отже, під час підготовки та на дату звернення із вказаним позовом по справі№367/4231/13, прокуратурі було відомий факт, що відповідачка володіє вказаною земельною ділянкою. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд обґрунтував, що втручання держави в право власності ОСОБА_1 переслідувало легітимний публічний інтерес та було здійснено у передбачений законом спосіб. В той же час суд належним чином не дослідив і не обґрунтував чи було таке втручання пропорційним. Апелянт звертає увагу на те, що спірна земельна ділянка не підпадає під визначення лісової ділянки,а тому на час передачі її у приватну власність права Кабінету Міністрів України порушені не були. Статтею 20 ЗК України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Рішень щодо віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення не приймалося. Відповідно до положень ст. 55 ЗК України земельними ділянками лісогосподарського призначення є лише земельні ділянки, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. КП «Святошинське лісопаркове господарство» не входить до системи органів лісовогогосподарства, відповідно до п. 5 Перехідних положень ЛК України воно є комунальним підприємством і позбавлено можливості посилатися на матеріали лісовпорядкування як на документ, що підтверджує права користування землями лісового фонду. Як об`єкт цивільних прав по відношенню до КП «Святошинське лісопарковегосподарство» спірна земельна ділянка не формувалася і у користування не передавалася. Твердження позивача, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення або до земель лісового фонду не підтверджені належними доказами.

Прокурор Київської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник прокуратури просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники Кабінету Міністрів України, НПП "Голосіївський" Міністерства екології та природних ресурсів України не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 р. № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 » був затверджений проект землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 виданий державний акт серії ЯЖ № 903289 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:040:0026), цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 2104 від 24.04.2009 ОСОБА_2 здійснила відчуження зазначеної земельну ділянку відповідачці ОСОБА_1 . На державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 903289, виданому на ім`я ОСОБА_2 , зроблено відмітку від 24.04.2009 про перехід права власності на спірну земельну ділянку до ОСОБА_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 року в справі № 367/4231/13-ца позов прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 », а також виданий на ім`я ОСОБА_3 державний акт серії ЯЖ №903289 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:040:0026, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 , скасовано його державну реєстрацію.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам земельного законодавства. У вказаній справі суд встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт.Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст.ст. 116, 122, ч.1 ст.155, п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України дійшов висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради.

Відтак, судом було встановлено, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність першому набувачу ОСОБА_2 у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування.

Указом Президента України від 01.05.2014 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд».

Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 26, 27, 51 Святошинського лісництва.

За інформацією управління Держземагенства у м.Ірпені Київської області від 10.12.2014 р. № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 15.06.2016 № 89/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:040:0026 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 27 квартал.

На даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду - Національного природного парку «Голосіївський».

Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14 р., спірна територія була лісами ще з радянських часів. На підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 р. на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 р. № 59/1493 Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» змінило назву на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; Державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство змінило назву на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

З урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» та наведених вище законодавчих положень, спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером: :01:040:0026.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває прав власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього (стаття 330 ЦК України).

Відповідно до ст. 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення; лісовими насадженнями у межах земельних ділянок шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону України на суші, по берегу української частини прикордонної річки, озера або іншої водойми, переданих у постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій.

Відповідно до ст. 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Статтями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно ст. 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Компетенція Кабінету Міністрів України визначена ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України. Частиною 9 ст. 149 ЗК України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, серед іншого і ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про витребування майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Спірна земельна ділянка площею 0,15 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:040:0026), цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 , , була передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 р. № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ». Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 року в справі № 367/4231/13-ц за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: КП «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 », а також державний акт серії ЯЖ №903289 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:040:0026, виданий на ім`я ОСОБА_3 з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 .

Відтак, протиправність рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 », встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Указом Президента України від 01.05.2014 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6 462,62 га за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд». Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 26, 27, 51 Святошинського лісництва.

За інформацією управління Держземагенства у м.Ірпені Київської області від 10.12.2014 р. № 01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою, та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 15.06.2016 № 89/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:040:0026 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинського-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 27 квартал.

За інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14 р. спірна територія була лісами ще з радянських часів. На підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.01 р. на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.01 р. № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне об`єднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне об`єднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-46, 1952-59, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для витребування земельної ділянки площею 0,15 га з кадастровим номером: :01:040:0026, із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта, що ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи № 367/4231/13-ц. Такі посилання не відповідають змісту рішення у вказаній справі. Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 року ОСОБА_1 була відповідачем у справі № 367/4231/13-ц.

Є безпідставними посилання апелянта на недоведеність віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення або до земель лісового фонду. Такі обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема, Указом Президента України від 01.05.2014 № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», пояснювальною запискою та проектними матеріалами до вищевказаного Указу Президента; листом управління Держземагенства у м.Ірпені Київської області від 10.12.2014 р. № 01-04/2215, актом перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 15.06.2016 № 89/180, листом Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.14 р.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про добросовісність дій ОСОБА_1 та неспівмірність втручання держави у її права шляхом витребування земельної ділянки, пропуск позивачем строків звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування, на користь держави.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам, право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

При цьому, Конституція України (статті 13,14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Рішенням суду, яке набрало законної сили, було визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25.12.2008 року № 2041/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 », та державний акт з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_1 зі скасуванням його реєстрації. Тобто, матеріалами справи установлено незаконність вибуття спірної земельної ділянки з державної власності та відсутність правових підстав для володіння відповідачкою спірною земельною ділянкою, яка має значний суспільний інтерес. Задоволення вимог прокурора про витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 не є непропорційним втручанням у її права.

Звернення до суду з даним позовом прокурор пов`язував із ухваленням рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03.10.2013 року в справі № 367/4231/13-ц. Даний позов був пред`явлений до суду в серпні 2016 року, тобто, в межах трирічного строку.

Судом врахував, що Кабінет Міністрів України не приймав участі у розпорядженні спірною земельною ділянкою. Згідно п. 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України здійснює в межах своїх повноважень державне управління у сфері охорони та раціонального використання землі, її надр, водних ресурсів, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів.Проте Кабінет Міністрів України не має контрольованих повноважень у сфері земельних правовідносин, тобто не має функцій по виявленню порушень у цій сфері. Зокрема до повноважень Кабінету Міністрів України не віднесено функцій здійснення контролю у сфері земельних правовідносин та він не має повноважень щодо витребування від органів державної влади для перевірки землевпорядної документації, інформації відносно користувачів земельних ділянок, тощо, особливо зважаючи, що положення законодавства про доступ до публічної інформації не регулюють правовідносини між державними органами та суб`єктами владних повноважень. Відтак, Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення своїх прав з моменту ініціювання відповідного процесу прокурором.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 грудня 2023 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 червня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.