КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/2014/22 Головуючий у 1 інстанції: Пінкевич Н.С.

Провадження №22-ц/824/6738/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

11 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.

при секретарі Василенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2023 року та на додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Просив стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 402 585,24 грн. та моральну шкоду у розмірі 75 000,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 09 серпня 2018 року він уклав з ОСОБА_1 , від імені якої діяв ОСОБА_3 , попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений Михальченко М.М., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 2626.

Відповідно до п. 1 Попереднього договору сторони домовились, що у строк до 31 березня 2019 року продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_2 , під № 97/22 у порядку, та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором.

Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 319850,00 грн., що еквівалентно 11785,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00грн. покупець зобов`язався сплатити до 31.03.2019 року.

Позивач вказував, що в подальшому всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_3 , так укладений і не був. Не укладений він і на час подання позову.

Згідно п.13 Договору, зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформлюється в вигляді окремого нотаріально посвідченого договору.

Позивач зауважив, що від дати укладення договору до дати звернення до суду у лютому 2022 року, і на дату постановлення рішення по справі жодної заяви або пропозиції від відповідача про необхідність укласти будь-яку письмову додаткову угоду до Договору, щодо зміни строку введення житлового будинку в експлуатацію - не надходило. На теперішній час квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію.

В порядку досудового врегулювання спору 25 листопада 2021 року позивач відправив вимоги до відповідача та представника відповідача - ОСОБА_3 з проханням протягом 5 календарних днів від дати отримання вимоги, надати позивачу інформацію щодо добудови зазначеного житлового будинку, повідомити проценту будівельну готовність даного житлового будинку, повідомити чи отриманий відповідачем сертифікат відповідності закінченого будівництва об`єкта. Проте, жодної відповіді, запитуваних документів від відповідача, від представника відповідача станом на дату звернення до суду, позивач не отримав.

Позивач зазначив, що вказаний об`єкт будівництва на сьогоднішній день знаходиться на стадії будівництва і не введений в експлуатацію.

За таких обставин позивач хоче повернути сплачені ним у якості авансового внеску кошти, виключно у зв`язку з неукладенням основного договору купівлі-продажу квартири в обумовлений сторонами строк з незалежних від нього причин, а саме: у зв`язку із не введенням в експлуатацію житлового будинку, в якому знаходиться квартира, що унеможливлює реєстрацію права власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У добровільному порядку відповідач грошові кошти не повертає, тому вважає своє право порушеним.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає: у спричиненому тяжкому тривалому психологічному стресі через те, що позивач фактично опинився без житла, у зрілому віці вимушений постійно орендувати різне житло, з`ясовувати та переживати чи будується житловий будинок, чи буде взагалі збудований, витрачати час на поїздки до с.Софіївська Борщагівка до об`єкту будівництва по АДРЕСА_3 ; в хвилюваннях з приводу розуміння цілковитої невизначеності щодо отримання у власність квартири, за яку позивачем сплачено власні значні грошові кошти; душевними стражданнями пережитими позивачем у зв`язку із самим фактом повної безпорадності у даній ситуації, коли відповідач не виконує умови договору, ігнорує звернення позивача; душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що з 01.04.2019 року, у строк, визначений договором, позивач не може отримати квартиру у власність, не може користуватись своїм майном. Всі ці обставини значно підсилити психологічне розчарування позивача, пригніченість та повну апатію через неправомірні дії відповідача та його свідоме порушення умов Договору. Розмір моральної шкоди оцінив 75 000 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2023 року позовні вимоги у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 402 585,24 грн. (чотириста дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять грн. 24 коп.), з яких 319 850,00 грн. - кошти за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири; 27 235,45 грн. - 3% річних; 55 499,79 грн. - інфляційні втрати та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 775,86 грн. (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять грн. 86 коп.).

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач у погоджені сторонами строки своє зобов`язання не виконала та авансового внеску позивачу не повернула, з огляду на що останній має право стягнути цю суму на свою користь з першої.

Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року Заяву представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Щербини Яни Миколаївни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11716,31 грн. (одинадцять тисяч сімсот шістнадцять грн.. 31 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2023 року та на додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не надана оцінка доводам та правовій позиції відповідача, оскільки він не згадує про це в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без руху, яка була обґрунтована тим, що позивачем не було сплачено судовий збір в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної та об`єктивної оцінки доказам та позиції відповідача, щодо строку виконання грошового зобов`язання, оскільки наявність прострочення грошового зобов`язання є підставою для застосування особливої міри відповідальності, передбаченої положеннями ч. 2 ст. 625 ЦПК.

Вказала, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено та з`ясовано положення Попереднього договору, який не містить строків та/або термінів повернення грошових коштів, переданих відповідачу позивачем в якості авансу на підставі п. 4 Попереднього договору у випадку припинення зобов`язання щодо укладення Основного договору.

Зазначила, що суд першої інстанції не з`ясував, чи могло бути реалізоване двостороннє зобов`язання сторін укласти основний договір, які мотиви та обставини стали причиною не укладення основного договору.

Вважає, що під час прийняття оскаржуваного додаткового рішення суд не досліджував та не перевіряв додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, не врахував складність даної цивільної справи та час, витрачений адвокатом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, сторони не скористалися своїм правом для подачі відзиву.

5 червня 2024 року адвокат Козир С.В. - представник ОСОБА_1 подав клопотання про передачу справи за підсудністю.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні, є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду апеляційної інстанції

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 09 серпня 2018 року ОСОБА_2 (Покупець) уклав з ОСОБА_1 (Продавець), від імені якої діяв ОСОБА_3 , попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_3 , у порядку та на умовах, передбачених відповідно попереднім та основним договором.

Вказаний договір був посвідчений ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований в реєстрі за № 2626.

Пунктом 3 Попереднього договору сторони домовилися про такі умови основного договору:

- Продавець зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1079 га з кадастровим номером :03:006:0019, що знаходиться в селі Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області житловий будинок до 31.03.2019 року, в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира;

- квартира АДРЕСА_4 в житловому будинку згідно з планом забудови земельної ділянки знаходиться на дев`ятому поверсі і буде передана покупцю по основному договору в наступному вигляді: на стінах буде виконана штукатурка, будуть виведені проводи для підключення світильників, розеток і вимикачів, електричні схеми будуть зібрані в розподільчих коробках, будуть встановлені лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру. Будуть встановлені сталеві радіатори 21 типу, з розмірами згідно з теплотехнічного розрахунку, буде встановлено запірну арматуру на вводах води і газу, встановлено лічильник газу і двоконтурний (турбінного типу) котел на опалення і гаряче водопостачання. Вхідні двері в квартиру сталеві;

- договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 31.03.2019 року;

- ціна продажу 319950,00 грн, що на день укладення договору еквівалентно 11789,00 доларів США. Ціна за 1 кв.м. квартири становить 11850,00 грн.;

- у випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1кв.м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною попереднім договором;

- підготовкою і збиранням документів на квартиру, що розташована за вищевказаною адресою. необхідних для укладення основного договору, займатиметься продавець;

- витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основного договору, сторони сплачують порівну.

Пунктом 4 Попереднього договору сторони підтвердили, що при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 319850,00 грн., що еквівалентно 11785,00 доларів США. Залишок суми у розмірі 100,00грн. покупець зобов`язався сплатити до 31.03.2019 року.

Суд встановив, що всупереч існуючим домовленостям нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1079 га, кадастровий номер :03:006:0019, що знаходиться в АДРЕСА_3 , не був укладений.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з питань банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розгадає.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство - крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц (провадження №14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б.

Колегія суддів розглянувши клопотання адвоката Козиря С.В., представника ОСОБА_1 встановила, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 прийшла до висновку про необхідність передання справи до Господарського суду Київської області.

Законодавець визначає, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, провадження № 61-18187св20, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16, провадження № 61-10737св21, постанова від 07 вересня 2022 року у справі № 727/3568/20, провадження № 61-5156св20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 26 квітня 2023 року у справі № 914/2441/15 (914/841/22).

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Положеннями ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

З урахуванням зазначених вимог цивільного процесуального законодавства ухвалене у справі судові рішення підлягають скасуванню.

В постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа №334/1939/16-ц) міститься правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі за аналогічних обставин призведе до перешкоджання позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням строків звернення з вимогами до боржника, встановлених ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів прийшла до висновку, що справу необхідно передати до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 378, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 грудня 2023 року та додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2023 рокускасувати.

Матеріали справи № 369/2014/23 передати на розгляд Господарського суду Київської області, у провадженні якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко