РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 25 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2740. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що між нею та ОСОБА_2 25 вересня 2009 року було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено актовий запис за №2740. Від шлюбу вони з відповідачем мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Натепер подружнє життя у них з відповідачем не склалося, шлюбні відносини вони не підтримують, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, шлюб існує лише формально та збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 23 січня 2024 року дану справу передано до Богуславського районного суду Київської області за підсудністю.

26 березня 2024 року вказана справа надійшла до Богуславського районного суду Київської області, цього ж дня автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена для розгляду судді Тітову М.Б.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 28 березня 2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 23 квітня 2024 року, який в подальшому було відкладено, востаннє на 11 червня 2024 року.

06 червня 2024 року від представника відповідача адвоката Крупій І.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу посилаючись на те що в позовній заяві зазначено неправдиві відомості про те що позивач відноситься до своєї дружини агресивно, що не підтверджено належними доказами. Також позивачем не виконано вимоги п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме позовна заява не містить доказів, що підтверджують обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Представник позивачки адвокат Божок М.І. подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що позов про розірвання шлюбу підтримує та просить його задовольнити. Щодо відзиву на позовну заяву, зазначив що аргументи викладені у відзиві на позов є необґрунтованими та недійсними. Також, представник позивачки зауважив, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей, що також підтверджує факт припинення спільного проживання ними, як подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 11.06.2024 не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За змістом статті 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис №2740, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, про що зазначила позивачка в позові.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою.

Оскільки жоден з подружжя за час перебування справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до статті 112 СК України необхідно розірвати.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає повному задоволенню, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113 СК України, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 25 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2740.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та внесення відмітки в актовому запису про шлюб.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов