_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4324/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2024 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , якою позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму заборгованості за договором позики від 11.03.2023 року у розмірі 6500,00 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11.03.2023 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у розмірі 7 500,00 доларів США на особисті потреби з кінцевим терміном повернення до 13.03.2023 року, про що сторонами було укладено договір позики у вигляді розписки. Станом на теперішній час відповідачем частками повернуто суму боргу у загальному розмірі 1000,00 доларів США, проте від повернення залишкової суми у розмірі 6 500,00 доларів США ОСОБА_2 ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Із позову вбачається, що з моменту закінчення терміну договору позики, позивач регулярно нагадує відповідачу про повернення суми боргу, проте вказані дії не дають бажаного результату. Відповідач не відмовляється щодо наявності суми заборгованості, проте вже більше року своє зобов`язання за договором позики від 11.03.2023 року, не виконує. Тобто, на даний час суму заборгованості у розмірі 6 500 доларів США позивачу не повернуто. Своїми діями ОСОБА_2 порушує права та особисті інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого останній змушений звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2024 року вказану справу розподілено судді Гниличенко М.В.

З метою з`ясування зареєстрованого місця проживання (перебування)позивача та відповідача, судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було направлено запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 03.07.2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по м.Одесі та Одеській області не значиться, а відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 05.03.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району м.Одеси.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позикибуло залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

08.07.2024 року на адресу Київського районного суду м.Одеси від ОСОБА_1 на виконання ухвали Київського районного суду м.Одеси від 04.07.2024 року надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема копії посвідчення учасника бойових дій, внаслідок якого він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 10.07.2024 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Селюков П.В. до судового засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та розгляд справи провести за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, шляхом направлення судових документів рекомендованим поштовим повідомленням на зареєстровану адресу його місця проживання АДРЕСА_2 , однак зворотні повідомлення повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду невідомі.

16.10.2024 року від відповідача ОСОБА_2 через електронну пошту суду надійшов відзив на позов, яким він позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи. При цьому відповідач зазначає, що договір не укладав і розписка не свідчить про укладення договору; розписка не має жодного юридичного значення; у позові не зазначено яким чином відповідач повинен був повернути грошові кошти неподільною чи подільною сумою,готівкою чи в безготівковій формі шляхом переведення коштів на банківський рахунок, в якому місці. Проте, визнає, що залишкова сума заборгованості за розпискою від 11.03.2023 року складає 6500,00 дол.США, яку він зобов`язується повернути у разі виникнення фінансової можливості, однак у зазначений у розписці строк до 13.03.2023 року повернути кошти не мав можливості. Зараз перебуває у скрутному матеріальному становищі і не має можливості повернути зазначену суму грошових коштів, навіть частками, або частково.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених статтею.

Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності сторін, належним чином повідомлених.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що правовідносини по справі є цивільно-правовими та врегульовані Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 11.03.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав розписку, за текстом якої вбачається, що він отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у борг грошові кошти в розмірі 7500 доларів США, в строк до 18:00 год. 13.03.2023 року.

На підтвердження зобов`язань відповідача, представником позивача було надано для огляду оригінал розписки від 11.03.20231 року, яка була судом оглянута та встановлена її відповідність копії розписки наявної в матеріалах справи на а.с.10.

З дослідженої у судовому засіданні розписки вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.

Судом встановлено, що розписка була складена 11.03.2023 року, тобто строк позовної давності на час звернення до суду не сплинув, в розписки чітко указано зобов`язання щодо повернення боргу у строк до 18:00 год. 13.03.2023 року.

Станом на теперішній час відповідачем частками повернуто суму у загальному розмірі 1000,00 доларів США, вказаний факт визнається сторонами по справі.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Суд приймає надану до суду розписку від 11.03.2023 року, в якості належного та допустимого доказу виникнення боргового зобов`язання за договором позики, так як даний факт жодним чином відповідачем не спростований.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження зобов`язань відповідача позивачем була надана боргова розписка.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Представником позивача було зазначено, що від повернення залишкової суми у розмірі 6 500,00 доларів США ОСОБА_2 ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

Відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідачем було подано відзив на позов, в якому він просить відмовити у позовних вимогах, але по суті та фактично відповідачем позовні вимоги про стягнення боргу визнано, але акцентовано увагу на скрутне матеріальне становище.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувана або видачі йому готівки. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.

У статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначені особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті, зокрема відповідно до ч.3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувану. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами і і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. Вищевказане зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином, у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та умов договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто борг, в строк зазначений у розписці, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики (розписки) є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 6500 тис. доларів США.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, пп. 2 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду; позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, позивач відповідно до п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, однак при поданні позову мав сплатити судовий збір за одну вимогу майнового характеру в розмірі 2559,70 грн.

Оскільки, позов задоволено у повному обсязі, згідно з ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 2559,70 грн.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 131, 141, 158, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 530, 628, 629, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

ВИРИШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , суму боргу за договором позики від 11.03.2023 року у розмірі 6500 /шість тисяч п`ятсот / доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 2559,70 гривень /дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 70 копійок/.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2024 року.

Суддя М. В. Гниличенко