Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/126/24
Провадження № 2/553/539/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2024 року м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Сіомашко В.Р.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 04.12.2009 набрало законної сили, але відповідачем не виконано та заборгованість за кредитним договором не сплачена.

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції з виконавчим листом №2-280/2009 від 15.11.2009. 22.11.2010 було відкрито виконавче провадження №22790557 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1408315,24 грн. 22.03.2013 виконавчий документ було повернуто стягувачу.

З врахуванням зазначеного вище, позивач звертається до суду з вимогами про стягнення з відповідача трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості встановленої рішенням суду від 04.12.2009 за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, які підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК України та надає до позовної заяви детальний розрахунок. Загальна сума нарахованих процентів за кредитним договором № PLKPGA від 12.09.2008 за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 складає 126864,12 грн, а загальна сума інфляційних нарахувань за вказаним вище кредитом за той самий період складає 307948,46 грн. Таким чином, загальна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Диканського районного суду Полтавської області у справі №2-280/2009 від 04.12.2009 за кредитним договором № PLKPGA від 12.09.2008 складає 434812,58 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.07.2024 справу призначено до судового розгляду по суті.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа надав до суду заяву в якій прохав проводити розгляд справи без його участі, у прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою місця проживання відповідача та розміщенням оголошень про виклик до суду на веб порталі Судової влади України, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не надав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ч.4 ЦПК України)

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 року у справі №520/9588/16-ц.

Судом встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 29.05.2009 у задоволенні позову Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно відмовлено за безпідставністю. Як встановлено вищевказаним рішенням 12.09.2008 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №№ PLKPGA, згідно якого ОСОБА_1 в рахунок забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, передав банку в іпотеку належне йому нерухоме майно. Однак, ОСОБА_2 грошових коштів від ЗАТ КБ «Приватбанк» згідно кредитного договору № PLKPGA від 12.09.2008 фактично не одержував, а тому і зобов`язань щодо повернення вказаних коштів у нього не виникло. За таких обставин у позивача не виникло і права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

04.12.2009 рішенням Диканського районного суду Полтавської області позовні вимоги Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1408315,24 грн в рахунок відшкодування боргу. У судовому засідання було встановлено, що за вказаним вище кредитним договором № PLKPGA від 12.09.2008 гроші фактично були одержані відповідачем ОСОБА_1 , про що він не заперечував, підтвердивши наявність його підпису на оригіналі банківського документа про одержання коштів. Рішення набрало законної сили 15.12.2009.

22.11.2010 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції Бульбаковим С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №22789390 на підставі виконавчого листа №2-280 від 15.11.2009 виданого Диканським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі Ло310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019р. у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь штіе`і2гтора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018р. у справі №758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання типового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням застановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунків, які були надані позивачем сума нарахованих трьох процентів річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становить 126864,12 грн, а індекс інфляції за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 становить 307948,46 грн. Надані позивачем розрахунки стороною відповідача спростовані не були.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання перед позивачем, так як не сплатив присудженого рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 04.12.2009 у справі №2-280 боргу в розмірі 1408315 грн, тому за змістом ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу позивача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача у відповідності до положень ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачена при подачі позову сума судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.81, 141, 247, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Цивільний позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» три проценти річних та інфляційні втрати за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором PLKPGA від 12.09.2008 у розмірі 434812,58 грн та 5217,75 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д;
Відповідач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави М.С. Високих