ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 630/556/23
Номер провадження 22-ц/818/1271/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Тарасенко В. Ю.,

представника відповідача адвоката Токаренко Х. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року в складі судді Зінченка О.В. у справі № 630/556/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про стягнення моральної шкоди та витрат на поховання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про стягнення моральної шкоди та витрат на поховання.

Позов мотивовано тим, що 12 грудня 2017 року біля 18:35 год. в районі будинку АДРЕСА_1 , стався наїзд потягом ВЛ 82 М № 085, який рухався з м. Полтави у напрямок м. Харкова, на його брата ОСОБА_2 , внаслідок чого останній загинув на місці.

Бездіяльністю відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, привела до тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття його рухомим складом залізничного транспорту, чим спричинено позивачу моральну шкоду, розмір якої він оцінив в 992 400 грн.

У зв`язку зі смертю брата внаслідок наїзду на нього рухомого складу він зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Він перебував у близьких стосунках із братом, тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. Втрата близької людини є для нього незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця АТ «Укрзалізниця» на його користь моральну шкоду у розмірі 992 400 грн та витрати на поховання у розмірі 350 грн.

04 липня 2023 року АТ «Укрзалізниця» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просило позовні вимоги залишити без задоволення..

Відзив мотивовано тим, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки АТ «Укрзалізниця» не було порушено норми права щодо технічної експлуатації залізниць; причиною смертельного травмування ОСОБА_2 є грубе порушення останнім «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», тобто спричинення шкоди обумовлено умисними діями потерпілого.

Загиблим не були виконані вимоги п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 лютого 1998 року, відповідно до яких пішоходам заборонено ходити по залізничним коліям та наближатись до них на відстань менше п`яти метрів; підходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилось менше ніж 400 метрів; при наближенні поїзда зупинитись та пропустити його; не знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 січня 2019 року № 0001599, під час руху потягу по платформі «Любівці» машиніст побачив, що приблизно в 50-100 м попереду на правій рейки по ходу його руху лежить людина, яка не ворушиться; він відразу застосував екстрене гальмування з подачею піску під всі колісні пари та подав звуковий сигнал великої гучності, але так як швидкість тепловоза була 40 км/год наїзду на людину запобігти не вдалось.

Також, постановою встановлено, що в діях машиніста ОСОБА_3 не вбачається порушень Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, які перебували у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Безпосередньо технічною причиною наїзду тепловоза на загиблого ОСОБА_2 стало перебування останнього на залізничній колії. Саме ОСОБА_2 міг запобігти даній залізнично-транспортній пригоді, виконавши вимоги вказаних вище Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до висновку судово-медичній експертизі при дослідженні крові та сечі трупу ОСОБА_2 виявлений етиловий спирт в крові - 5,16%, в сечі - 4,33%, що відповідає його змісту смертельної дози алкоголю. Отже, загиблий перебував на залізничні колії у стані сильного алкогольного отруєння та свідомо допускав настання шкідливого результату.

Крім того, позивачем не доведено факту проживання із загиблим однією сім`єю, а тому він не відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди власником джерела підвищеної небезпеки.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Усі обґрунтування щодо завданої моральної шкоди позивачки обґрунтовані лише великим середньомісячним доходом керівника АТ «Укрзалізниця», а не дійсними моральними стражданнями позивача. Також, ОСОБА_1 не надано розрахунку моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні жодні медичні висновки, рецепти чи довідки про звернення до лікарів, призначення будь - яких медичних препаратів, тощо, а тому визначити характер та обсяг моральних страждань не вбачається можливим.

Крім того, до Люботинського міського суду Харківської області подано ще дві позовні заяви - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є донькою та матір`ю загиблого, про відшкодування моральної шкоди, з однаковим змістом та з однаковою сумою позовних вимог - 992 400,00 грн.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на поховання ОСОБА_2 у розмірі 350 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів спільного проживання разом з загиблим ОСОБА_2 , у зв`язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Між тим, позов в частині вимог про стягнення з відповідача витрат на поховання є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, а тому відповідно до частини 1 статті 1201 ЦК України вказані витрати підлягають відшкодуванню.

31 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, подав апеляційну скаргу, в який, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недоведеність факту його проживання однією сім`єю з загиблим через відсутність доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків є необґрунтованими, оскільки ним було подано належні, допустимі та достатні докази (документи суворої фінансової звітності, договір страхування, докази оплати витрат на поховання, наявність земельної ділянки та докази її утримання, показання свідків та інше) на підтвердження сумісного проживання.

Матеріали справи не містять даних, що на час загибелі брата він проживав за іншою адресою, окремо від матері і брата.

Копії фінансової звітності та декларацій, квитанцій про сплату померлим земельного податку за адресою проживання позивача є документами суворої фінансової звітності та спростовує заперечення Відповідача щодо недоведеності факту їх спільного проживання.

29 лютого 2024 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрзалізниця» подано відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано відсутністю підстав для відшкодування шкоди.

Позивачем не надано доказів наявності ознак спільного проживання позивача ОСОБА_1 разом із його загиблим братом ОСОБА_2 на день його смерті, що виключає підстави для стягнення шкоди.

Факт реєстрації за однією адресою не є беззаперечним доказом проживання двох осіб однією сім`єю, що було враховано судом першої інстанції.

Допитані в суді першої інстанції в якості свідків мати позивача ОСОБА_4 , їх сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що загиблий працював у м. Харкові мав жінку, яка також проживала в м. Харкові.

Позивачем не надано доказів в обґрунтування ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань, як то звернення за фаховою медичною допомогою, проходження реабілітації, висновок судово- психологічної експертизи.

Доводи про спричинення моральної шкоди не можуть ґрунтуватися на припущеннях, оскільки існування тісного родинного зв`язку між позивачем та загиблим не доведено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Тарасенко В. Ю., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката Токаренко Х. О., яка проти скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скарга слід задовольнити частково виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року о 18:35 год. в районі будинку АДРЕСА_1 стався наїзд на пішохода ОСОБА_2 потягом ВЛ 82 М № 085, що рухався з м. Полтави у напрямок м. Харкова під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого потерпілий загинув на місці.

Висновком експерта № 3326-ДМ/17 від 10 січня 2018 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_2 стала травматична ампутація ніжних кінцівок, яка ускладнилась гострою крововтратою, у вигляді недокрів`я внутрішніх органів, яка стала безпосередньою причиною смерті. Під час судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупа ОСОБА_2 виявлений спирт у кількості: - 5,16 %о, в сечі - 4,33%о, що відповідає його змісту при умовно смертельній дозі алкоголю (том 1, а. с. 33 -42).

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2019 року кримінальне провадження № 0001599 від 13 грудня 2017 року за фактом порушення Правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту закрито за відсутністю ознак злочину, передбаченого ст. 276 КК України.

Як вбачається з вказаної постанови, допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що 12 грудня 2017 року він керував технічно справним потягом та рухався по вул. Травневій в м Люботині зі сторони міста Полтава в напрямку м. Харкова. Коли він рухався по платформі «Любівці», то приблизно в 50-100 м попереду побачив, що на правій рейки по ходу його руху лежить людина, яка не ворушиться, машиніст відразу застосував екстрене гальмування з подачею піску під всі колісні пари та подав звуковий сигнал великої гучності. Оскільки швидкість тепловоза складала 40 км/год, наїзду на людину запобігти не вдалось.

Також, згідно з висновком судово-залізнично-транспортної експертизи № 160 від 28 грудня 2018 року невідповідності у діях машиніста ОСОБА_3 вимогам нормативних документів, що діють на залізничному транспорті України, під час керування вантажного поїзду № НОМЕР_2, який здійснив наїзд на ОСОБА_2 , місце не мала. Дії пішохода ОСОБА_8 не відповідали вимогам пунктів 2.3. і 2.20 Правил Поведінки Громадян, 2.5. Правил безпеки громадян у частині заборони ходити по залізничних коліях, особам, які не належать до працівників залізничного транспорту, пункту 2.1. Правил безпеки громадян у частині переходу через залізничні колії тільки у встановлених місцях (том 1, а.с. 43-45)

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області від 07 липня 2021 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 з 17 січня 2006 року. На день його смерті разом з ним були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 29 грудня 2000 року (том 1, а. с. 24)

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_4 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 , останній мешкав у місті Харкові, 12 грудня 2017 року він приїхав до неї о 13 годині та мав їхати в цей день додому. Як засвідчено ОСОБА_4 , він побув у неї до 16-17 годин та вийшов за цигарками, проте до неї за речами не повернувся (том 1, а. с. 174).

Допитані в якості свідків в суді першої інстанції мати позивача ОСОБА_4 та їх сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали за адресою АДРЕСА_1 . Сусіди зазначили, що часто бачили їх обох. Мати також зазначила, що її син ОСОБА_9 проживав разом із нею, хоча працював в місті Харкові та зустрічався із жінкою, яка також проживала в м. Харкові.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Апеляційний суд відзначає, що матеріали справи не містять беззаперечних даних щодо місця проживання ОСОБА_2 за іншою адресою, ніж адреса його реєстрації в м. Люботині. Наявність стосунків з жінкою, що мешкає в Харкові, не свідчить про зміну місця проживання та втрату зв`язку з місцем реєстрації.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов помилкового висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з загиблим на час смерті останнього.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).

Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.

У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Зважаючи що причиною загибелі ОСОБА_2 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), судова колегія вважає, що наявні правові підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої брату загиблого ОСОБА_1 .

Факт загибелі ОСОБА_2 є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких моральних страждань, які пов`язані з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть брата, порушення укладу його життя.

Між тим, щодо розміру відшкодування моральної шкоди судова колегія виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував у лежачому стані на правій рейки в районі платформи «Любівці». Він був помічений машиністом потягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте ОСОБА_2 не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу.

Аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що лежить на колії, та намагався відвернути наїзд на неї.

Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану, наявності захворювань у постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення самопочуття.

Між тим, при проведені токсикологічної експертизи було встановлено високий зміст алкоголю у крові та сечі постраждалого, що свідчить про те, що той перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Отже, апеляційний суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_2 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною його загибелі.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію у розмірі 5000 грн.

Посилання ОСОБА_1 , що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, також не ґрунтуються на законі, оскільки на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, існує, зокрема, встановлений підпунктом «а» підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.

Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду у частині вирішення спору про стягнення моральної шкоди та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, ч. 1 п. 1, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 17 січня 2024 року в частині вирішення спору про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина