"06" червня 2024 р. Справа № 363/434/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

06 червня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді - Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань - Охоти Г.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради (; адреса місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Богдана Хмельницького, 5/5А), про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Зі змісту позовної заяви слідує, що 28.09.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. У період спільного подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 66 та видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_3 .

Спільне життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося, внаслідок чого рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15.04.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З того часу ОСОБА_2 бачив дитину лише декілька разів.

ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, внаслідок чого утворилися умови, які шкодять інтересам дитини.

ОСОБА_2 покладених законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання виховання ОСОБА_3 вирішуються ОСОБА_1 самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_2 . Дитина знаходиться повністю на утриманні ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи, а також витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради висновок щодо розв`язання спору, а саме щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.03.2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служби Управління соціальної політики Бучанської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Проти проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи ОСОБА_1 не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового розгляду ОСОБА_2 повідомлявся шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення на його номер телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень (а.с. 48, 96, 113, 119-120), копію ухвали суду від 05.02.2024 року, копію позовної заяви з додатками, а також всі судові повістки про виклик до суду були особисто вручені ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем його проживання. Про причини неявки ОСОБА_2 не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву, від нього не надходило.

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим. Про причини неявки представник третьої особи не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 та представник Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та представника Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

При вирішенні такої категорії спорів судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Під час судового розгляду на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надала

показання наступного змісту.

28.09.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали за однією адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 працював у ТОВ «Комплекс Агромарс» водієм, пізніше - на посаді слюсаря. ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народилася спільна дитина - ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_2 не забезпечував родину всім необхідним, зловживав наркотичними засобами, за лікуванням не звертався, всю заробітну плату витрачав на борги та придбання наркотичних засобів, здавав речі у ломбард, то 25.01.2018 року шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинилися, ОСОБА_1 забрала дитину ОСОБА_3 та поїхала жити до матері у с. Здвижівка Бучанського району Київської області.

Коли шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинилися, останній деякий час продовжував підтримувати зв`язок з ОСОБА_1 . У 2018 році ОСОБА_2 декілька разів приїжджав у готі до ОСОБА_1 та сина ОСОБА_3 . Останній раз ОСОБА_2 приїжджав до них ІНФОРМАЦІЯ_3 на день народження ОСОБА_3 . Після цього жодного спілкування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також між ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3 не було. ОСОБА_2 не приїжджав, не телефонував, не цікавився життям свого сина, не надавав будь-якої допомоги у його вихованні, утриманні, догляді. При цьому ОСОБА_1 зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не було. ОСОБА_3 має особистий мобільний телефон, а ОСОБА_2 відомий номер його телефону. Місце проживання ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 протягом тривалого часу не змінювала. Однак жодного разу ОСОБА_2 не намагався подзвонити своєму сину чи побачитися з ним.

Оскільки ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_3 , то у серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з метою отримання судового наказу на стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання спільної дитини. 29.08.2018 року судом було видано судовий наказ про стягнення аліментів. Однак з моменту видачі судового наказу ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, жодної допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, 15.04.2019 року рішенням Бородянського районного суду Київської області у справі № 360/1926/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

ОСОБА_1 підтвердила, що їй відомо про те, що ОСОБА_2 живий. 16.05.2024 року ОСОБА_1 спілкувалася з його матір`ю - ОСОБА_4 . Тоді ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_2 не має можливості з`явитися до суду, однак не заперечує проти задоволення позову, останній обіцяв привезти заяву про визнання позову, однак так і не приїхав.

На даний момент часу ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони мають спільне подружнє життя, ведуть спільне господарство, спільно займаються вихованням, утриманням та доглядом за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, у свою чергу, називає ОСОБА_5 власним батьком. Наразі ОСОБА_5 проходить військову службу у складі Збройних Сил України.

У своїх показаннях ОСОБА_1 наполягала на задоволенні позовних вимог, оскільки протягом 6 років ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився життям свого сина - ОСОБА_3 , не приїжджав до нього, не вітав з днем народження, не брав участі у його вихованні, підготовки до самостійного життя, формуванні самоусвідомлення, а також свідомо ухилявся від утримання дитини шляхом сплати аліментів, не зважаючи на наявність відповідного рішення суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у своїх показаннях зазначила, що з ОСОБА_1 знайома, оскільки працює асистентом вчителя 2-Б класу Гаврилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області, в якому навчається ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_3 є позитивною дитиною, має зразкову поведінку, бере активну участь у житті школи та класу. До школи ОСОБА_3 приводить його мати - ОСОБА_1 , яка також постійно бере участь у батьківських зборах, цікавиться навчанням дитини, часто приходить до школи та спілкується зі вчителем. ОСОБА_6 підтвердила, що не знає рідного батька ОСОБА_3 , оскільки жодного разу його не бачила, він жодного разу не приходив до школи, не забирав дитину зі школи та не цікавився процесом і результатами навчання сина.

ОСОБА_6 зазначила, що знає ОСОБА_5 . Останній часто приходить до школи на свята, лінійки, цікавиться життям та навчанням ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у своїх показаннях зазначила, що знає ОСОБА_1 протягом 3 років, проживають по сусідству, а їх діти ходять в один клас до школи, мають добрі стосунки між собою. ОСОБА_7 у своїх показаннях підтвердила, що ОСОБА_1 наразі проживає спільно зі своїм чоловіком - ОСОБА_5 та своїм сином - ОСОБА_3 , а також їх спільною донькою ОСОБА_8 , 2020 року народження.

ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_2 вона не знає, жодного разу за місцем проживання ОСОБА_1 не бачила, зі слів ОСОБА_1 знає, що він є рідним батьком ОСОБА_3 . Зі слів свого сина - ОСОБА_9 , 2016 року народження, ОСОБА_7 відомо, що ОСОБА_3 завжди розповідає тільки про ОСОБА_5 , якого вважає своїм батьком. ОСОБА_7 відомо, що ОСОБА_2 жодного разу не приїжджав до ОСОБА_1 та свого сина ОСОБА_3 , не спілкувався з ними.

Таким чином, з показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не займається його вихованням, утриманням, доглядом, не бере жодної участі у його житті, не зважаючи на відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною. З показань свідків слідує, що ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. Вихованням, утриманням, доглядом ОСОБА_3 займається його мати - ОСОБА_1 та її чоловік - ОСОБА_5 , якого, у свою чергу, ОСОБА_3 називає татом.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.04.2016 року (а.с. 37) судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . Батьками дитини у свідоцтві вказані ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З рішення Бородянського районного суду Київської області від 15.04.2019 року у справі № 360/1926/18 (а.с. 36), яке набрало законної сили 16.05.2019 року, судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було розірвано.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 10.12.2019 року (а.с. 46) судом встановлено, що 10.12.2019 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , було зареєстровано шлюб, про що Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 165. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що 29.08.2018 року у справі № 360/1930/18 Бородянським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу), починаючи з 27.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.38).

З листа Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області від 24.05.2024 року № 40381 судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2016 р.н., станом на 01.05.2024 року становить 199 985 грн. 00 коп. З листа органу виконавчої служби вбачається, що з моменту пред`явлення судового наказу до виконання ОСОБА_2 не було сплачено жодної суми грошових коштів в якості аліментів на утримання сина. (а.с.149-151)

З довідки Гаврилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області від 10.10.2023 року № 01-38/99 (а.с. 42) судом встановлено, що ОСОБА_3 , 2016 року народження, дійсно навчається у 2-Б класі в КП «Гаврилівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області».

З характеристики вказаного закладу освіти, виданої на учня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 43), вбачається, що ОСОБА_3 навчається у закладі з 2022 року, за час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина, має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу, дуже дружній, добрий, по-товариськи відноситься до усіх дітей у класі, має лідерські здібності. Мати дитини - ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційні гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. У свою чергу, батько дитини - ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

З акту депутата Бучанської міської ради від 22.01.2024 року (а.с. 44) вбачається, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 2021 року проживають спільно за адресою: АДРЕСА_2 .

З висновку Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради (а.с. 81) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . Батько дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини не виконує, про стан здоров`я, фізичний та духовий та моральний розвиток свого сина не піклується, участі в його вихованні та утриманні не приймає. З урахуванням цього, в інтересах дитини, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновок органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 23.02.2024 року № 1514 (а.с. 80).

У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

На підставі вищевикладеного, враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, враховуючи досліджені письмові докази по справі, судом встановлено, що ОСОБА_2 , який є рідним батьком ОСОБА_3 , починаючи з 2018 року і по сьогоднішній день, тобто протягом тривалого часу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини; взагалі не спілкується з дитиною та не бере участі в її житті; дитина проживає разом з матір`ю та її чоловіком, які проявляють до неї почуття любові, доглядають, виховують, утримують, піклуються про здоров`я, готують до самостійного життя, проводять з нею відпочинок та дозвілля, опікуються розвитком дитини, самовизначенням її у житті. При цьому судом встановлено, що жодних перешкод для ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною не створювалося. У свою чергу, ОСОБА_2 не звертався до жодних органів влади з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і до суду в межах даної справи жодного разу не з`явився, засвідчивши свою байдужість по відношенню до дитини та її життя.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , попри наявність вільної можливості у спілкуванні з дитиною та виконанні по відношенню до неї батьківських обов`язків, починаючи з 2018 року, фактично самоусунувся з життя малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У Постанові КЦС ВС від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18 зроблено висновок, що з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків.

У Постанові КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19 зроблено висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставою для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.

У Постанові КЦС ВС від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме факт свідомої винної поведінки у виді самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, починаючи з 2018 року. Зважаючи на обставини, встановлені судом з показань свідків, суд вважає, що виправлення ОСОБА_2 є неможливим, а позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав заходом, що в даному випадку буде відповідати найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З позовної заяви вбачається, що при поданні позову позивачем понесено судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору (1211 грн. 20 коп.).

Витрати зі сплати судового збору внесені стороною позивача в попередній орієнтований розрахунок судових витрат, до закінчення судових дебатів подано заяву про відшкодування цих витрат та надано докази на їх понесення. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 319 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст судового рішення складено і проголошено 14.06.2024 року об 11 год. 00 хв.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:

Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради (; адреса місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, м. Буча, вул. Богдана Хмельницького, 5/5А).

Суддя О.В. Рукас