ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2769/24 Справа № 242/2055/23 Суддя у 1-й інстанції - Кузнєцова А. С. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 242/2055/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - головний державний виконавець Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійсього міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2024 року, яка постановлена суддею Кузнєцовою А.С. в місті Покровську Донецької області та повне судове рішення складено 04 січня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К.О.

Скарга мотивована тим, що постановою головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К. О. від 14 листопада 2023 року було відкрито виконавче провадження № 73307790 на підставі постанови ЕАТ № 7890678 від 07 жовтня 2023 року про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, в рамках якого, 14 листопада 2023 року головним державним виконавцем Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименком К. О. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300 гривень, а 15 листопада 2023 року постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до вказаної постанови накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладання арешту або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 235 гривень. Копія вказаної постанови спрямована до банківських установ для виконання та сторонам виконавчого провадження.

Внаслідок реалізації відповідної постанови за ВП № 73307790 від 14 листопада 2023 року, 16 листопада 2023 року з особового рахунку ОСОБА_1 на депозитний рахунок Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було списано суму 1 235 гривень.

16 листопада 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з вимогою повідомити його про причини списання коштів з його особового рахунку без повідомлення про відкриття виконавчого провадження та без з`ясування обставин. Вимагав повернення коштів на його особовий рахунок, як незаконно стягнутих.

06 грудня 2023 року заявник отримав лист з постановами про відкриття виконавчого провадження № 73307790 від 14 листопада 2023 року, арешт коштів та розрахунок витрат, які були направлені йому, з його слів 18 листопада 2023 року (тобто після фактичного виконання).

В той же день заявник ОСОБА_1 звернувся на електронну адресу Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із зверненням, де повідомив про оскарження постанови про накладання адміністративного стягнення до суду і позов на цей час не вирішено, судовий розгляд триває. Вимагав вирішити питання про повернення коштів, які на його думку, були незаконно списані з його рахунку.

Аналогічне звернення було направлене ОСОБА_1 і до Міністерства юстиції України.

13 грудня 2023 року на звернення заявника до Міністерства юстиції України було надано відповідь начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із якої слідує, що постанови державного виконавця були направлені на адресу заявника рекомендованим листом. Під час примусового виконання вище зазначеного виконавчого документу докази, які б давали підстави зупинити або закінчити виконавче провадження з інших підстав заявником та стягувачем до Відділу не надавались. Відповідно, 29 листопада 2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження».

Вважаючи неправомірними дії головного державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К. О. щодо відкриття виконавчого провадження та списання грошових коштів з його особового рахунку ОСОБА_1 просив суд поновити строк для оскарження бездіяльності державного виконавця, визнати дії головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К.О. протиправними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 73307790 від 14 листопада 2023 року та зобов`язати повернути ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 235 грн, як незаконно стягнуті.

Ухвалою Красноармійсього міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення про задоволення скарги на дії головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К.О.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що постанова про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів апелянта були направлені останньому 18 листопада 2023 року з порушенням строків, встановлених чинним законодавством.

Апелянт наполягає на тому, що в даному випадку фактично виконана постанова про накладання на нього адміністративного стягнення, що не набрала законної сили та з нього безпідставно стягуто штраф в подвійному розмірі та розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К.О. виходив з її недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою головного державного виконавця Селидівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименка К. О. від 14 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження № 73307790 на підставі постанови ЕАТ № 7890678 від 07 жовтня 2023 року про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень. (а.с.16)

В рамках вказаного виконавчого провадження 14 листопада 2023 року головним державним виконавцем Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Клименком К.О. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 300 гривень (а.с.15).

В порядку виконання виконавчого провадження державним виконавцем, з метою забезпечення повного та фактичного виконання рішення суду, керуючись ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» 15 листопада 2023 року винесена постанова про накладання арешту на рахунки боржника у банках та інших фінансових установах. (а.с.14)

Постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт коштів 16 листопада 2023 року державним виконавцем надіслані боржнику ОСОБА_1 (а.с. 13)

Внаслідок реалізації відповідної постанови за ВП №73307790 від 14 листопада 2023 року, з особового рахунку ОСОБА_1 на депозитний рахунок Селидівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16 листопада 2023 року було списано суму 1 235 гривень. (а.с.12)

З наведеного вище слідує, що суб`єкт оскарження, виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження № 73307790, на підставі постанови ЕАТ № 7890678 від 07 жовтня 2023 року про накладання адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, тому вимоги ОСОБА_1 про скасування вказаної постанови є безпідставними.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд, при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що постанова про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів апелянта були направлені останньому 18 листопада 2023 року з порушенням строків, встановлених чинним законодавством, не можуть бути достатньою правовою підставою для скасування законно постановленої постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки в даному випадку скаржник, як на протиправність дій державного виконавця посилається на те, що в разі виконання державним виконавцем законів та завчасним повідомленням його про відкриття виконавчого провадження, він мав би можливість, навіть у разі не задоволення його позовних вимог про скасування постанови ЕАТ № 7890678 від 07 жовтня 2023 року, якою на нього накладено штраф, добровільно сплатити штраф у розмірі 425 гривень.

Разом з тим, постанова ЕАТ № 7890678 від 07 жовтня 2023 року про притягнення скаржника до адміністративної відповідальності надійшла до Селидівського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції більше ніж через місяць, що свідчить про те, що остання не була оскаржена заявником, в передбачений законом строк, а тобто державним виконавцем 14 листопада 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73307790 згідно з вимогами діючого законодавства та в порядок, передбачений ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійсього міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: