Дата документу 10.01.2024 Справа № 337/1565/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 337/1565/22 Пр. № 22-ц/807/60/24 Головуючий у 1-й інстанції: Ширіна С.А. Повний текст рішення складено 27.07..2023 року Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом (а.с. 3-6) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що він є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 на праві свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15.04.1999 року. Співвласниками зазначеної квартири є також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ..

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року по справі №337/5708/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному сумісному майні, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та виселення його було позбавлено права власності на належну йому 1/6 частину вказаної квартири та позов про виселення з квартири залишено судом без задоволення. Після ухвалення рішення у справі під час апеляційного оскарження відповідачі примусово виселили його з квартири. Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року у справі №337/5708/19 рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_1 , а також в частині покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію цієї частки у сумі 97746,66 грн. та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. В частині задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру залишено без змін.

Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення та стягнути судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Ширіну С.А. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 42) провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 року (а.с. 189-192) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення.

Стягнуто пропорційно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 200-204) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати і у позові позивача відмовити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 205).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 у цій справі відкрито 09 листопада 2023 року (а.с. 220), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 221).

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 (а.с. 235-241).

Інші учасники цієї справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Апеляційним судом у даному судовому засіданні повідомлено учасникам цієї справи інформацію про те, що суддя член колегії у цій справі Маловічко С.В., як суддя-доповідач, раніше у складі із іншими суддями - Бєлка В.Ю. та Кухар С.В. вирішувала іншу вищезазначену цивільну справу за участю тих самих учасників справи ЄУН№ 337/5708/19 (а.с.31), на обставини, встановлені в якій постановою від 09 грудня 2021 року, яку відповідачі у касаційному порядку не оскаржували (ст. 82 ч. 1 ЦПК України) та, відповідно, яка є чинною на час перегляду цієї справи апеляційним судом, у тому числі посилався суд першої інстанції в обґрунтування при ухваленні свого оскаржуваного рішення у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення …судді в інших справах…не може бути підставою для відводу.

Відводів, у тому числі судді Маловічко С.В. у цій справі, не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, які з`явилися у дане судове засідання, а саме:

- апелянта - відповідача ОСОБА_1 , представника останнього адвоката Басова Г.М. (а.с. 248-250), які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, у тому числі на запитання апеляційного суду підтвердили, що відповідачі постанову від 09 грудня 2021 року про відмову у припиненні права власності позивача на відповідну частку спірної квартири та поворот виконання рішення в іншій вищезазначеній цивільній справі ЄУН№ 337/5708/19 (а.с.31) в касаційному порядку не оскаржували, проте, сторони у первісний стан досі не повернуті, реєстрація за позивачем права власності на відповідну частку квартири не відновлена у реєстрі прав на нерухоме майно, і позивач отриману свого часу компенсацію за цю частку його квартири відповідачам не повернув, спільне проживання відповідачів із позивачем в одній 4-кімнатній квартирі є неможливим, порядок користування вказаною квартирую між його всіма співвласниками у тому числі у судовому порядку ще не визначався, спроб продати квартиру всіма співвласниками ще не робили,

- позивача ОСОБА_2 , представника останнього адвоката Железняк В.К. (доручення Запорізького міського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги - а.с. 47), які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що позивач вже звертався до державного реєстратора з метою відновити реєстрацію свого права власності на вищезазначену спірну квартиру на виконання вищезазначеної постанови апеляційного суду 2021 року про відмову у припиненні права власності позивача на відповідну частку спірної квартири та поворот виконання рішення, проте, йому було відмовлено у цьому з підстав ненадання ним оригіналу свідоцтва про право власності на останню, яке утримує у себе батько - відповідач ОСОБА_1 і не бажає надавати позивачеві (синові) у добровільному порядку, позивач вважає, що з 2021 роки не виконується рішення суду про відмову у припиненні його права власності на відповідну частку спірної квартири, позивач вимушений шукати для себе інше житло, є «безхатьком», гроші за квартиру він у сумі 97746,66 грн. не повертав, оскільки вважає, що це є компенсація завданої йому відповідачами шкоди при вищевикладених обставинах,

- інших відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які, як всі повнолітні діти апелянта, підтримали апеляційну скаргу батька, просили її задовольнити,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: ..рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеного позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 2-5, 12 - 13, 76-82, 89,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва № 6853 від 15.04.1999 року виданого Хортицькою районною адміністрацією квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 (копія а.с. 7).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року по справі №337/5708/19 (копія а.с. 22-27) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному сумісному майні, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та виселення задоволено частково.

Визначено, що частка в спільному майні - квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , становить кожного 1/7 частина, ОСОБА_1 , 11/42 частин, ОСОБА_2 , 1/6 частина. Припинено право власності ОСОБА_2 , на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 , грошову компенсацію вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 97746,66грн., яка внесена на депозитний рахунок ОСОБА_1 , згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №2PL075564 від 22.01.2020 року. Визнано за ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2021 року у справі №337/5708/19 (копія а.с. 31-36) рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року скасовано в частині задоволення позову про припинення 1/6 частки ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та визнання права власності на цю частку за ОСОБА_1 , а також в частині покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію цієї частки у сумі 97746,66 грн. та відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Здійснено поворот виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року в частині отримання ОСОБА_2 суми депозиту в розмірі 97746,66 гривень, стягнувши цю суму з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . В частині задоволення позовних вимог про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру рішення суду залишено без змін. Рішення в частині відмови у виселенні ОСОБА_2 не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалося.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 308502056 від 30.08.2022 року (а.с. 63-65), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується правовстановлюючими документами наявними в матеріалах справи.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 308502056 від 30.08.2022 року, позивач не є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №68546334 від 07.02.2022 року (копія а.с. 66) на виконанні у приватного виконавця Сколибог О.С. перебуває виконавче провадження №68546334 відносно виконання повороту рішення, а саме стягнення з ОСОБА_2 отриманої суми грошової компенсації в розмірі 97746,66 грн.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Оскільки судом встановлено, що позивач є співвласником спірної квартири, його право власності не оспорено в установленому законом порядку, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України він має право використовувати помешкання для власного проживання . Таке право позивача в силу ч. 4 ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України є непорушним, і він не може бути протиправно його позбавлений або обмежений у його здійсненні.

За такого суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази в їх взаємозв`язку та сукупності, дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог позивача та вважав, що позов позивача у цій справі підлягає задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідачів, як підставу у відмові у задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом його вселення, про те, що право власності позивача на спірну квартиру не зареєстроване у встановленому законодавством порядку, оскільки згідно із правовим висновком Верховного Суду, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, викладеним у постанові від 24.01.2020 року у справі ЄУН № 910/10987/18: «…Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації».

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 дублюють доводи його заперечень проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач має право власності на вищезазначену спірну квартиру, яке набуто ним у встановленому законом порядку на підставі вищезазначеного свідоцтва № 6853 від 15.04.1999 року про право власності спільної сумісної власності на житло (копія а.с. 7) та рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2020 року у справі ЄУН 337/5708/19, в частині, яке набуло законної сили, та яким у праві спільної сумісної власності на цю квартиру йому було визначено 1/6 ідеальну частку (копія а.с. 22-27), позивач не був позбавлений права власності чи права користування вказаною квартирою в установленому законом порядку (а.с. 22-36), бажає використовувати цю квартиру для власного проживання, порядок користування цією квартирою між її співвласниками в установленому законом порядку не визначено, однак, позивач не має можливості користуватись вказаною квартирою за її цільовим призначенням для власного проживання, оскільки, відповідачі чинять йому перешкоди у його вселенні у цю квартиру. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідачів та зокрема відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі та зокрема відповідач ОСОБА_1 і представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною відповідачів та зокрема відповідачем ОСОБА_1 і представником останнього апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідачі та зокрема відповідач ОСОБА_1 у цій справі:

- будь-яких зустрічних позовних вимог до позивача ОСОБА_2 , у тому числі щодо визначення порядку користування спірною квартирою через неможливість спільного проживання всіх відповідачів чи когось із відповідачів окремо із позивачем в силу вимог ст. 116 ЖК України у вищезазначеній спірній квартирі тощо не заявляли,

- належних, допустимих доказів також того, що позивач має у своєму користуванні будь-яке інше житло, що належить йому в установленому законом порядку, а тому використання саме вищезазначеної спірної квартири позивачем саме для власного проживання є недоцільним та порушує права всіх відповідачів чи когось з них окремо та в якій саме спосіб, не надали.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ….(ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції (в частині назви Житлового кодексу замість правильного «України» в редакції Закону № 2215-IX від 21.04.2022 зазначено неправильне «УРСР» тощо) не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги відповідача, а можуть бути усунуті судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, у вигляді судового збору.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 15.01.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.