№ 201/689/22
провадження 2з/201/73/2024
У Х В А Л А

28 березня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання представника відповідача про витребування, забезпечення доказів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06 грудня 2021 року разом з іншими позивачами звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Ідея банк» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги змінювалися (заявлялися трьома позивачами окремо і мають різні справи), доповнювалися і уточнювалися. Справа по суті не слухалася, виносилися ухвали, розглядаються клопотання, спір по суті не вирішено.

Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про витребування, забезпечення доказів, в якому ставилося питання про витребування у Державної податкової служби України інформації щодо сплати ОСОБА_1 податків на доходи у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку у період з 01 серпня 2014 року по 08 листопада 2023 року, що, на думку цього представника стосуються розгляду цієї цивільної справи і потрібно для доказу спростування позовних вимог, розгляду справи, оскільки отримати їх (вказані документи) відповідач або його представник не можуть.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Відповідно до ст. 118 ЦПК України заява про витребування, забезпечення доказів розглядається протягом п`яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов`язковою.

З`ясувавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи та заяви про витребування доказів, суд вважає необхідним в задоволенні клопотання відмовити у зв`язку з наступним.

Своє клопотання представник АТ «Ідея Банк» мотивував тим, що механізм оподаткування доходів у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку було введено Законом України від 04 липня 2014 року за № 1588-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів». З 01 серпня 2014 року розпочалось оподаткування процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку. Відповідно до цього, позивачем мали сплачуватись податки на доходи у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку. Для повного, всебічного розгляду справи, необхідно долучити до матеріалів справи відповідь з Державної податкової служби України щодо сплати ОСОБА_1 податків на доходи у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку у період з 01 серпня 2014 року по 08 листопада 2023 року задля підтвердження або спростування наявності в нього такого доходу. Так як інформація щодо сплати податків є конфіденційною самостійно отримати вищезазначену інформацію відповідач не може.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника АТ «Ідея Банк». Свої заперечення мотивував тим, що чинним законодавством обов`язок нарахування та сплати податків на дохід у вигляді процентів від банківських вкладів покладається саме на банківські установи, а не на фізичних осіб вкладників банку. Законом України від 04 липня 2014 року за № 1588-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів» з 01 серпня 2014 року розпочалось оподаткування процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку обов`язок із нарахування та його сплати до бюджету покладено на податкового агента, тобто особу яка нараховує такий дохід на банківські установи. Банки, які нараховують доходи у вигляді процентів, у податковому розрахунку за формою 1-ДФ повинні відображати загальну суму нарахованих у звітному податковому періоді доходів та загальну суму утриманого з них податку. Тому у АТ «Ідея Банк» не було та не має жодних складнощів отримати інформацію у самого себе про загальну суму нарахованих АТ «Ідея Банк» у звітному податковому періоді доходів ОСОБА_1 та загальну суму утриманого з них та сплаченого АТ «Ідея Банк» податку. Зазначав, що сплата ОСОБА_1 податків на доходи у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку у період з 01 серпня 2014 року по 08 листопада 2023 року задля підтвердження або спростування наявності в нього такого доходу взагалі не відноситься до предмету доказування по даній справі. Також представник позивача зазначав, що якщо АТ «Ідея Банк» не визнає факт укладення ОСОБА_1 спірних вкладних договорів та внесення позивачем відповідних коштів, то й відомості про загальну суму утриманого та сплаченого АТ «ІдеяБанк» податку з ненарахованих процентів ОСОБА_1 банк не подавав до податкової. Особа, яка клопоче суд про витребування доказів повинна довести існування таких доказів у особи в якої вони витребовуються та складність у отриманні відповідних доказів.

Згідно з п.п. 170.4.1 і 170.4.2 Податкового кодексу України та Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агенту і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом. Тобто вкладникам банку непотрібно звертатися до податкових органів чи укладати додаткові договори із банком для стягнення податків.

На офіційному порталі Державної податкової служби України (https://zp.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/410154.html) «Депозитні рахунки фізичних осіб у банку: оподаткування процентів на суми таких депозитів» містяться наступні роз`яснення: «До пасивних доходів, які оподатковуються податком на доходи фізичних осіб, належать проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок. Податковим агентом платника податку під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування. Отже, банківська установа, яка є податковим агентом, перераховує податок на доходи фізичних осіб із сум процентів, нарахованих за звітний місяць на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків фізичних осіб.».

Також суд враховує, що 26 березня 2024 року ОСОБА_1 надав суду на підтвердження джерела походження коштів копії та оригінали для огляду судом його банківських квитанцій (заяв на видачу готівкових коштів) з різних банків України в яких він мав банківські вклади з 17 грудня 2012 року по 19 березня 2021 року на загальну суму 31 400 870.08 гривень.

Крім того, законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, частина витребуваних документів матеріалах справи вже є (наданих при подачі позову /копії договорів, довіреностей, листування, квитанції, свідоцтва та інш./ і вже витребуваних та оглянутих судом податкових накладних, декларацій, договорів позивача), не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у заяві не зазначено обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами та з якою метою потрібно їх забезпечити, а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Не вказано також для чого потрібно в такому порядку витребувати вказані документи (тільки огляд, чи і долучення, дослідження чи інш. /для чого?/), невідомо кому потрібно ці матеріали можливо для проведення експертизи, але клопотання таке не заявлене (та в якому вигляді потрібно витребовувати інформацію /для чого саме в такому вигляді/), про що вони будуть свідчити.

Вирішення питань заявленого клопотання можливе і без окремого забезпечення доказів шляхом дослідження матеріалів справи в передбаченому законом порядку.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання сторони відповідача.

Судом в цьому складі справа ще не розглядається по суті, пояснення сторони не давали, матеріали справи не досліджені, перевірка доказів не проведена, клопотання розглянуто не всі, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Суду до цього клопотання надано докази того, що вказаний відповідач або його представник зверталися до вказаних осіб (позивача, третьої особи, банку інш.) стосовно надання названих матеріалів чи документів, але немає доказів того, що неможливо надання вказаних в клопотанні доказів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При таких обставинах суд вважає не можливим задоволення клопотання в такому вигляді про забезпечення, витребування доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 116-118, 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення, витребування доказів шляхом витребування у Державної податкової служби України інформації щодо сплати ОСОБА_1 податків на доходи у вигляді процентів, нарахованих на суму поточного або вкладного (депозитного) банківського рахунку у період з 01 серпня 2014 року по 08 листопада 2023 року - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 28 березня 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -