справа № 475/608/24 провадження №2/489/1928/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коростієнко Н.С.,

в присутності:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації

встановив:

У червні 2024 року позивач звернувся до Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалою якого від 05.06.2024 справу передано за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що останні декілька років потерпає від недостовірної та негативної інформації про нього, як людину та орендаря земельних ділянок, яку розповсюджує відповідач ОСОБА_2 . В його оренді знаходиться земельна ділянка відповідача, якому він за власні кошти виготовляв документи на земельну ділянку, допомагав у важких життєвих ситуаціях, надавав матеріальну допомогу на лікування. Його діти на власному автотранспорті возили неодноразово відповідача до міста Вознесенськ та лікарні, перераховували кошти на лікування, а його дружина допомагала відповідачу в приготуванні їжі, коли той хворів, купувала ліки, всіляко піклувалася про нього.

Проте, в 2020 році відповідач подав до суду позов про розірвання договору оренди землі у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати, в якому поширив недостовірні відомості, в задоволенні якого суд відмовив.

Після цієї судової тяганини, він дуже близько сприйняв цю ситуацію та був пригнічений тим, що на його добро, допомогу та дружбу (кумівство) йому віддячили брехнею та зрадою. Через що погіршився його стан здоров`я, почалися серцеві напади.

Крім того, після рішення суду відповідач не заспокоївся та почав розповсюджувати відносно нього серед односельчан та друзів неправдиву інформацію про те, що він є недобросовісним орендарем та не виплачує орендну плату, щоб ніхто не думав укладати з ним договори оренди.

Також відповідач часто дзвонить по телефону та ображає і спонукає надавати йому великі суми коштів, посилаючись на те, що його земля в нього в оренді.

Після таких розмов в нього піднімається кров`яний тиск та відбуваються серцеві напади, через що потрапив до лікарні із загостренням серцевої хвороби та артеріального тиску.

Посилаючись на порушення відповідачем його прав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У наданому до суду 02.09.2024 відзиві на позов представник відповідача в задоволенні позовних вимог просить відмовити через їх недоведеність належними і допустимими доказами.

Зазначає, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної поширенням відомостей, що не відповідають дійсності і порочать честь, гідність чи ділову репутацію фізичної або юридичної особи, згідно частини другої статті 258 ЦПК України, застосовується строк позовної давної давності в один рік, а до суду позивач звернувся 03.06.2024. Тому просить прийняти це до уваги при вирішенні спору.

Щодо посилання позивача на рішення Доманіського районного суду Миколаївської області від 08.04.2021 по справі № 475/180/20, яким відмовлено ОСОБА_2 у позові про припинення строку дії договору оренди земельної ділянки шляхом його дострокового розірвання та стягнення орендної плати, то це не є підставою для відшкодування моральної шкоди, так як ОСОБА_2 скористався своїм правом і звертався до суду за захистом своїх прав.

Також не є поширенням недостовірної інформації висловлювання сторони в судовому процесі. Такі дії повинні розглядатися в контексті дотримання процесуального закону щодо прав та обов`язків учасник процесу.

Надані позивачем виписки з лікарні не мають ніякого відношення до зазначеної справи і не можуть бути належним доказом.

У зв`язку із наведеним та недоведеністю позовних вимог в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 05.06.2024 справу направлено за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду міста Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач та його представник в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.05.2024 позивач ОСОБА_4 є орендарем земельної ділянки площею 4,5134 га, кадастровий номер: :05:000:0012, договір оренди від 02.10.2018, строком дії до 26.09.2068. Власником цієї земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 .

Із позову вбачається, що у 2020 році ОСОБА_2 звертався до Доманівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі, в задоволенні якого було відмовлено рішенням цього суду від 08.04.2021 у справі №475/180/20.

Позивач зазначає, що після розгляду Доманівським районним судом Миколаївської області позову ОСОБА_2 він дуже близько це сприйняв та був пригнічений тим, що на його добро, допомогу та дружбу (кумівство) йому віддячили брехнею та зрадою. Через що погіршився його стан здоров`я, почалися серцеві напади.

Також зазначає, що після рішення суду, яке прийнято не на користь відповідача, останній не заспокоївся та почав розповсюджувати відносно нього серед односельчан та друзів неправдиву інформацію про те, що він є недобросовісним орендарем, не виплачує людям орендну плату, щоб в людей не виникло бажання укладати договори оренди землі. Крім того, часто йому дзвонить по телефону та ображає, а також спонукає надати великі суми коштів, посилаючись на те, що його земля в оренді.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що відносини між ним та позивачем погіршилися після того, як він дізнався, що ОСОБА_4 , за відсутності його згоди оформив договір оренди його земельної ділянки площею 4,5134 га на 49 років. Також пояснив, що йому належить ще одна земельна ділянка площею 1,9 га, яку він після вказаних подій вирішив надати в оренду іншій особі, але цьому перешкоджає ОСОБА_4 .

Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна представник позивача підтвердила, що ОСОБА_2 дійсно на праві власності належить земельна ділянка площею 1,9 га, кадастровий номер::02:000:0223, яку на підставі договору оренди землі від 17.04.2024 відповідач надав в оренду строком на сім років ОСОБА_5 .

В ході судового розгляду представник позивача вказувала, що відповідач неодноразово безпідставно викликав поліцію для врегулювання своїх земельних питань, що негативно вплинуло на емоційний та фізичний стан здоров`я позивача.

У судовому засіданні були допитані свідки позивача ОСОБА_6 (дружина позивача), ОСОБА_7 (староста) та ОСОБА_8 (знайома сторін).

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що в її сім`ї з відповідачем були добрі стосунки, він був їх кумом та вони постійно допомагали йому, в тому числі отримати земельний пай. Добрі стосунки були до того часу поки відповідач не розлучився. Потім той почав постійно від них вимагати кошти за землю наперед. У 2019 році вони надали йому кошти, а але в 2020 році ОСОБА_2 звернув до суду з позовом про розірвання договору оренди землі. Потім неодноразово викликав поліцію у жовтні 2023 року до селищної ради та червні 2024 року, що б принизити їх сім`ю, та поширював чутки по селу про те, що вони йому не надавали грошові кошти за оренду землі. Також часто дзвонить та ображає нецензурною лайкою.

Коли і як саме погрожував відповідач, а також кому саме свідок ОСОБА_6 не пояснила, вказувала лише що той погрожував і поширював недостовірні слухи, що відповідач в судовому засіданні не підтвердив.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що йому відомо, що між сторонами є конфлікт стосовно користування землею, але безпосереднім свідком розповсюдження відповідачем недостовірних відомостей відносно позивача він не був. Про конфлікт між сторонами чув від сторонніх осіб, який саме не повідомив.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що її чоловік спочатку обробляв земельну ділянку відповідача площею 1,9 га, яку потім той передав в обробіток ОСОБА_4 . Відповідач неодноразово бував в неї вдома та розказував, що в нього з ОСОБА_4 добрі стосунки, але в 2021 році змінився та почав розказувати зовсім інше. Зі слухів по селі чула, що відповідач поширював про позивача лише негативне, що саме не пояснила.

Свідок відповідача ОСОБА_10 , якої відповідач є вітчимом, пояснила, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , якого вважає своїм батьком, були добрі відносини, вони були друзями, поки батько не повідомив ОСОБА_4 про підняття орендної плати. В подальшому, її батько звернувся до суду про розірвання договору оренди, який було укладено на 49 років без його відома та якого він не підписував. Також батько захотів забрати в ОСОБА_4 іншу земельну ділянку площею 2 га, про що завчано повідомили останнього. Перший раз відповідач приїхав з геодезистом з м.Вознесенська та вони встановили межі земельної ділянки. Вдруге приїхав в червні 2024 року, з геодезистом з м.Миколаєва, але межові знаки були знищені, а зомельна ділянка засіяна позивачем соняшником, через що знаючи ОСОБА_11 вона викликала поліцію. Коли приїхав ОСОБА_4 та вся його сім`я то вони влаштували скандал, а адвокат позивача повідомила про те, що звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 також повідомила, що виклик поліції вона здійснювала двічі, перший раз коли батьку в селищній раді не віддавали документи на земельну ділянку, а другий в червні 2024 року. В останньому випадку, вона частково знімала події на мобільний телефон.

Вказана свідок пояснила, що дій направлених на приниження честі та гідності позивача зі сторони її батька не було, навпаки такі дії мали місце зі сторони позивача.

В судовому засіданні було оглянуто наданий відповідачем відеозапис, який підтверджує покази свідка ОСОБА_10 , щодо подій які мали місце в червні 2024 року та відбувалися на полі.

Із дослідженого судом відеозапису не вбачається обставин, що вказували на приниження честі та гідності позивача зі сторони відповідача.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти доводів позивача та пояснив, що позивачу він не телефонував і не погрожував, а також не розповсюджував недостовірну інформацію між односельчан та більше двадцяти років постійно проживає в місті Миколаєві. ОСОБА_4 присвоїв його дві земельні ділянки та саме він нецензурно висловлювався в його сторону, а родина останнього ніколи його в лікарні не відвідувала та не допомагала йому.

Пояснив, що після того як дізнався про те, що позивач оформив без його згоди земельну ділянку площею 4,5 га в оренду на 49 років, вирішив іншу земельну ділянку площею 1,9 га наддати в оренду іншій особі, через що 17.04.2024 уклав договір оренди, але новий орендар йому повідомив, що на її ОСОБА_4 засіяв соняшником. Через це в червні 2024 року він з геодезистом приїхав з ОСОБА_12 до села Петропавлівка для відновлення меж земельної ділянки, куди прибула і поліція.

Також пояснив, що перший раз виклик поліції був здійснений до селищної ради, так як йому землевпорядник відмовлялася повернути документи на його земельну ділянку.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність (статті 3, 28, 68).

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із цим, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Зазначені конституційні положення, дають підстави для висновку, що під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації має бути забезпечений баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За положеннями статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист своєї гідності, честі та ділової репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується позивача; в) поширення саме недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої, статті 12, частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами наявний конфлікт щодо користування земельними ділянками, власниками яких є відповідач ОСОБА_2 , одна з яких знаходиться в оренді у позивача, а інша передана відповідачем в оренду іншій особі, але її використанню новим орендарем перешкоджає, як вказав відповідач, позивач.

При цьому, твердження позивача про поширення відповідачем недостовірної інформації серед односельчан щодо не проведення розрахунків з орендної плати, позивач належними і допустимими доказами не підтвердив, як і не підтвердив проведення таких розрахунків з позивачем.

Крім того, обставини на які вказує позивач, відповідач не визнав, а свідки позивача в наданих суду поясненнях конкретно не вказали, коли саме були поширені відповідачем недостовірні відомості та в чому саме вони полягали, що не надає суду можливості надати оцінку правомірності таким відомостям та їх впливу на честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Також суд враховує, що свідок ОСОБА_13 є дружиною позивача, а тому вона зацікавлена особа. Проте, незважаючи на це, вона теж не повідомила суду конкретних обставин поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача.

Щодо свідка відповідача ОСОБА_10 то її покази узгоджувалися із дослідженим судом відеозаписом подій, зокрема тих що мали місце в червні 2024 року, після звернення позивача до суду, та на які посилалася представник позивача в судовому засіданні, а також свідок ОСОБА_13 .

Посилання позивача в позові та його представника в судовому засіданні на те, що при розгляді цивільної справи №475/180/20 ОСОБА_2 вказував про невиплату ОСОБА_4 орендної плати за землю, а також неодноразовий виклик відповідачем поліції, суд до уваги не приймає, оскільки звернення особи до суду, як і виклик поліції не може бути розцінено як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію особи, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених прав заявника, які той вважав порушеними.

Так, у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 638/9228/18 (провадження № 61-4597св20) вказано, що звернення особи до правоохоронних органів не може розглядатися як дії, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки таке звернення здійснене в рамках закону і спрямоване на захист та відновлення порушених конституційних прав заявника. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі № 501/3208/19 (провадження № 61-7771св21).

Інші доводи позивача, з огляду на підстави і предмет позову та надані суду докази, не впливають на висновк суду, а тому не потребують надання оцінки судом.

Крім того, суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «RUIZ TORIYA v. SPAINE», заява від 09.12.1994 № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27.09.2001 № 49684/99, § 2).

Таким чином, враховуючи встановленні обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем поширення відповідачем недостовірної інформації відносно нього, що принижують честь, гідність і ділову репутацію та призвела до душевних страждань позивача і заподіяння йому моральної шкоди, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Так як суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 12.12.2024.

Суддя І.В.Коваленко