Справа № 461/4920/23 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/3092/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Cалата Я.І.,

розглянувши в м. Львові у відсутності учасників справи цивільну справу №461/4920/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Валерія Івановича на заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Християнська злагода» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Християнська злагода» у якому просить стягнути з відповідача 369678 грн. 32 коп., а саме інфляційних збитків 332202 грн. 96 коп., 3% річних 37475 грн. 36 коп.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що ОСОБА_1 є вкладником коштів у Кредитній спілці «Християнська злагода». 17 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок на строк 12 місяців до 17 жовтня 2009 року. Розмір внеску складав 15000 грн. 00 коп., що було еквівалентно 3024 грн. 19 коп. доларів США по курсу НБУ, а через місяць, 17 листопада 2008 року внесок було доповнено сумою у розмірі 50000 грн. 00 коп. Таким чином, за твердженням позивача, у сукупності членський внесок становить 65 000 грн. Як зауважує позивач, оскільки між ним та КС «Християнська злагода» договір було розірвано, то вкладнику повертається повна сума внеску після такого розірвання, однак суму вкладу повернуто не було. Галицьким районним судом м. Львова, було видано судовий наказ від 29.05.2009 року про стягнення з КС «Християнська злагода» на користь позивача 88844 грн. 54 коп. боргу. На підставі виданого судового наказу, було відкрито виконавче провадження 08.10.2009 року. Однак, на момент звернення до суду з даним позовом відповідачем суму боргу добровільно не повернуто, державною виконавчою службою не стягнуто. Так, КС «Християнська злагода» прострочила виконання грошового зобов`язання на вимогу сплати суми боргу. Стверджує, що знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів спричинило йому матеріальні втрати, які підлягають відшкодуванню (інфляційні втрати). Вважає, що має право на отримання компенсації від відповідача за користування отриманими коштами. Розмір інфляційних збитків за період з 29.05.2009 року по 16.06.2023 року складає 332202 грн. 96 коп., 3 % річних за вказаний період становить 37475 грн. 36 коп.

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача адвокат Осадчий В.І. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його незаконним. Стверджує, що суд неповно дослідив матеріали справи, зокрема надані до позовної заяви електронну копію договору та копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2009 року. Щодо посилання суду на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначає, що у даному випадку зобов`язання було прострочено за багато років до настання періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Звертає увагу, що інфляційні втрати та 3% річних не підпадають під дію п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , оскільки не є штрафними санкціями , а є способом захисту майнових прав та інтересу кредитора . Крім того, більша частина нарахована до 24.02.2022 року. Таким чином суд неправильно тлумачить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та застосовує їх, хоча зазначена норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоч належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у позовній заяві, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до Договору № 07/10/08 укладеного між позивачем та Кредитною спілкою «Християнська злагода» про залучення внеску члена Кредитної спілки на депозитний рахунок від 17 жовтня 2028 року, ОСОБА_1 вніс на рахунок на умовах зворотності внесок в розмірі 15000 грн. на строк 12 місяців до 17 жовтня 2009 року.

Угодою про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску № 07/10/08 від 17.10.2008 року між Кредитною спілкою «Християнська злагода» та ОСОБА_1 , було доповнено договір № 07/10/08 від 17.10.2008 року, виклавши його у такій редакції «п.1.3 Член КС довносить членський внесок у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.»

29.05.2009 року Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ №2н-409/09 за вимогою про стягнення з КС «Християнська злагода» на користь ОСОБА_1 88844 грн. 54 коп. заборгованості, відповідно до укладеного договору про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок №07/10.08 від 17.10.2008 року, а також 43 грн. 75 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

08 жовтня 2009 року Галицьким ВДВС Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №2н-409/09.

Доказів про стан виконавчого провадження станом на час звернення з позовом, позивачем не надано.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з видачею Галицьким районним судом м. Львова судового наказу про стягнення заборгованості у 2009 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Однак позивач не надав суду доказів які дії було здійснено у межах виконавчого провадження та до позовної заяви не долучено жодного документу який би стосувався ходу виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином(стаття 599 ЦК України).

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18 сформульовано висновок про те, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення.

Разом з тим, для задоволення позову на підставі ст.625 ЦК України, позивачу необхідно надати належні докази про те, що станом на час звернення з позовом, зобов`язання не виконане.

Однак, як зазначалося вище, позивач не надав суду доказів про хід виконавчого провадження №15179820, яке було відкрито у 2009 році та на якій стадії воно знаходиться станом на час подачі позовної заяви.

У постанові від 8.11.2019 у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З врахуванням наведених вище вимог закону та правових висновків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім цього, судом правильно враховано пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено і такий діяв як на час ухвалення рішення судом першої інстанції так і прийняття постанови апеляційним судом.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно тлумачить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України і зазначена норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд неналежно дослідив матеріали справи, зокрема зазначив у рішенні про відсутність договору про залучення внеску члена кредитної спілки від 17 жовтня 2008 року, оскільки для вирішення цієї справи наявність чи відсутність цього договору немає значення, так як підставою позову є невиконання зобов`язання, яке виникло на підставі судового наказу від 29 травня 2009 року в розмірі 88844,54 грн., тобто зобов`язання з невиконання судового рішення про що свідчить і наданий позивачем розрахунок в якому останній стверджує, що період прострочення грошового зобов`язання розпочався з 29 червня 2009 року, тобто після видачі судового наказу.

Враховуючи те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено законне рішення, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Осадчого Валерія Івановича залишити без задоволення.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 07 червня 2024 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк