Справа № 182/4702/22
Провадження № 2/0182/1465/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.02.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в жовтні 2017 року запустив новий проект Монобанк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. 10 березня 2019 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету до Договору про надання банківських послуг, чим підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку визначених документів, що складають договір. На підставі укладеного договору, отримав кредит у розмірі 5 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У зв`язку з тим, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови та несвоєчасно сплачував кредитні платежі, станом на 01 лютого 2022 року утворилася заборгованість в сумі 30 326 грн. 07 коп., що складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 28 379 грн. 35 коп., заборгованості за пенею та комісією 0 грн. 00 коп.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 1 946 грн. 72 коп. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, оскільки відповідач вимоги договору належним чином не виконав, представник позивача змушений звернутись до суду та просить стягнути суму заборгованості в примусовому порядку, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2022 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.42-43).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 09 березня 2023 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає частково та не заперечує щодо стягнення з нього суми боргу в розмірі 5 500 грн. 00 коп. тіла кредиту. При цьому, вказує, що позивачем було безпідставно нараховано відсотки, оскільки в анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, не зважаючи на те, що посилання на витяг з тарифів та витяг з умов є недопустимим, оскільки кредитор міг додати до позову будь-які зручні для нього тарифи та умови. Тому, з цих підстав вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заперечення на відзив надані не були та в призначене судове засідання він не прибув, хоча, в позовній заяві містилось посилання, що позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду без присутності представника (а.с.3).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, прибув в судове засідання та надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та при ухваленні рішення враховувати поданий його відзив на позовну заяву (а.с.79).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, з урахуванням факту неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як встановлено судом, 10 березня 2019 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету до Договору про надання банківських послуг (а.с.8). При цьому, позивач зазначає, що, на підставі укладеного вище кредиту, відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 5 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Як вбачається з матеріалів справи, як на підставу звернення до суду з даним позовом, представник позивача посилається на те, що відповідачем належним чином умови договору не виконуються та станом на 01 лютого 2022 року у нього утворилась заборгованість в сумі 30 326 грн. 07 коп., що складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 28 379 грн. 35 коп., заборгованості за пенею та комісією 0 грн. 00 коп.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 1 946 грн. 72 коп., яку позивач і просить стягнути, проте, з визначеною сумою заборгованості суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог АТ «Універсал Банк» надало суду копію Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, витяг з Тарифів за карткою Monobank та копію документа, що посвідчує особу відповідача. При цьому, АТ «Універсал Банк» не надало належних та допустимих доказів того, що, починаючи з березня 2019 року по лютий 2022 року ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт, внаслідок чого сума боргу за тілом кредиту становить 28 379 грн. 35 коп. Однак, виписки по рахунку позивачем до позову долучено не було, а тому, при визначенні суми тіла кредиту, суд виходить з того, що в позові міститься посилання на обставини щодо надання відповідачу кредитного ліміту в розмірі 5 500 грн. 00 коп., а без належного підтвердження щодо збільшення кредитного ліміту, суд підстав для стягнення заявленої суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 379 грн. 35 коп. не вбачає. Хоча, позивач, визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 379 грн. 35 коп., зазначив. що АТ «Універсал Банк» діяв на підставі підпункту 5.23 пункту 5 Розділу ІІ Умов та правил, відповідно до якого кредитний ліміт збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам за користування кредитним лімітом та неустойки, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. Однак, зважаючи на це, судом надані позивачем Умови та Правила банківських послуг оцінюються, як неналежні докази, в зв`язку з чим суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог банку щодо збільшення розміру кредиту на підставі вищезазначеного положення Умов. Тому, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи той факт, що відповідачем вимоги та факт отримання коштів в розмірі 5 500 грн. 00 коп. визнані, суд приходить до висновку про необхідність стягнення вищевказаної суми заборгованості, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги в цій частині.

Щодо заявлених вимог про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання в розмірі 1 946 грн. 72 коп., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ «Універсал Банк»).

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, станом на 10 березня 2019 року, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, розміщених на сайті: https://www.monobank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що саме з даними Умовами та правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо користування кредитними коштами та щодо сплати пені та комісії за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до матеріалів справи розмірах і порядках нарахування.

У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути; укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.monobank.ua ) змінювалися АТ «Універсал Банк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та комісії за користування кредитними коштами надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Тому, суд повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково, стягнувши суму боргу за тілом кредиту в розмірі 5500 грн. 00 коп., в іншій частині судом підстав для задоволення позову не встановлено та дає суду підстави прийняти рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп., при цьому, позов задоволений на 18 % (5 500 грн. 00 х 100 : 30 326 грн. 07 коп.), а тому, суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 446 грн. 58 коп. (2481 грн. 00 коп. х 18 %).

Керуючись статями 525, 526, 530, 611, 614, 616, 624, 1054 ЦК України, статями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» () заборгованість за договором про надання банківських послуг «monobank» від 10 березня 2019 року в розмірі 5 500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот грн.) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» () судовий збір в розмірі 446 грн. (чотириста сорок шість грн.) 58 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал