Справа № 752/8573/20
Провадження № 22-ц/4808/765/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Римарук Юрій Ігорович, на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2023 року, у складі судді Антоняка Т.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ТзОВ «Теплопостачсервіс» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: будинок АДРЕСА_1 , у якому відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 .

26 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 58/153 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Впродовж дії Договору відповідач отримує комунальні послуги, від яких не відмовляється, фактично споживає їх. Однак, систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого опалення у розмірі 9 398,13 грн; суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 8 135, 39 грн; суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 5 365,16 грн; суму трьох відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 1 913, 78 грн; суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 412 грн; суму трьох відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 999, 55 грн; суму оплаченого судового збору, що сплачена позивачем у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2023 року позовТзОВ «Теплопостачсервіс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Теплопостачсервіс» суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого опалення у розмірі 9 398,13 грн; суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 8 135, 39 грн; суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 5 365, 16 грн; суму трьох відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 1 913, 78 грн; суму інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 412 грн; суму трьох відсотків річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 999, 55 грн; суму судового збору, що сплачена позивачем, у розмірі 2 102 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Римарук Ю.І. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що судом першої інстанції не забезпечено право відповідача на подання заперечення на позов, будь- яких пояснень та клопотань, оскільки відповідачу не було відомо про існування відкритого судового провадження.

Вважає, що позивач, пропустив трирічний строк позовної давності.

Так, позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2020 року, а заборгованість просить стягнути за періоди від квітня 2015 року до квітня 2020 року. Таким чином, розмір заборгованості в період від квітня 2015 року до квітня (включно) 2017 року має бути виключений, як необгрунтований.

ОСОБА_1 не погоджується із позицією позивача, що наявність Договору №58/153 від 26.12.2018 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідає фактичному споживанню комунальних послуг (а до того - підключення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в якому у відповідача знаходиться квартира АДРЕСА_2 до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води) свідчить про отримання послуг відповідачем, оскільки відповідачем було встановлено лічильники для обчислення показників щодо централізованого опалення та постачання гарячої води до укладення вищезазначеного Договору.

Копією акту від 27.12.2016 року встановлено дані лічильників холодної та гарячої води, які встановлені та опломбовані у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Виконавцем зазначено ОСОБА_2 (інженер «Теплопостачсервіс»).

Таким чином представником позивача було підтверджено наявність лічильників, факт наявності пломб, чисельні показники лічильників.

Окрім цього, актами від 13.10.2020 року приймання на абонентський облік засобів обліку води встановлено наявність лічильників, факт наявності пломб, чисельні показники лічильників.

На підтвердження вищевказаного до матеріалів справи додано копію договору про надання послуг з повірки засобів обліку холодного, гарячого водопостачання від 21.01.2021, акту наданих послуг від 21.01.2021, угоди про повну матеріальну відповідальність від 21.01.2021, додатку до протоколу повірки від 21.01.2021 що містять аналогічні показники.

Копіями свідоцтв про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 23.01.2021 року підтверджується відповідність засобів вимогам ДСТУ.

18.03.2024 року ОСОБА_1 уклав договір повірки за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім цього, актом №166/770 від 16.04.2024 року встановлено аналогічні показники лічильників, що свідчать про відсутність відповідачем споживання даних послуг.

Зазначив, що ОСОБА_1 фактично не проживав у квартирі АДРЕСА_4 , оскільки квартира не була придатна для проживання у зв?язку із відсутністю ремонту, меблів, інших необхідних для проживання умов, відповідно комунальних послуг не отримував, на лічильниках не зафіксовано відповідних показників.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТзОВ «Теплопостачсервіс» вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, яке підлягало застосуванню. Судом повно з`ясовано фактичні обставини справи.

Зазначив, що апелянт від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та фактично споживав їх. Жодного разу не звернувся до позивача із запереченнями щодо боргу, що кожного місяця вказується в рахунку.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неправомірність чи неправильність нарахування боргу за спожиті житлово-комунальні послуги.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - Римарук Ю.І. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ТзОВ «Теплопостачсервіс» Агбонгале Л.С. заперечила доводи апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції не в повній мірі відповідає вищезазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Вказаний будинок перебуває на обслуговуванні ТОВ «Теплопостачсервіс».

Встановлено, що 26.12.2018 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 58/153 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , у якому сторони погодили всі істотні умови, у т.ч. умову про предмет договору та умову про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги. Зокрема, за предметом Договору - виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, передбачених договором; за порядком оплати послуг - розрахунковим періодом є календарний місяць, системою оплати послуг є щомісячна оплата не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 11 Договору).

У період до 26.12.2018 року між позивачем та відповідачем не було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, однак підключення багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , в якому знаходиться квартира відповідача до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання таких послуг позивачем.

Відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в установленому законодавством порядку не відключався, відповідно від отримання послуг не відмовлявся.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ТзОВ «Теплопостачсервіс» є обґрунтованим та доведеним.

Колегія суддів з такими висновками не може погодитись у повній мірі з огляду на наступне.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно з п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся) та фактично користувався наданими послугами. До позивача із запереченнями щодо суми нарахованого боргу не звертався.

Відповідно до п.12 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами з тепло та водо - постачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку внесення щомісячного платежу.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що у зв`язку з неналежною сплатою коштів за надані послуги, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з централізованого опалення за період з квітня 2015 року по квітень 2020 року - у сумі 11 568,18 грн та заборгованість з централізованого постачання гарячої води за період з квітня 2015 року по квітень 2020 року у розмірі 8003,48 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом суми заборгованості за надані послуги та застосування позовної давності щодо вимог поза трьохрічним строком позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

У частині третій статті 12 і частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції у даній справі ухвалено заочне рішення, у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено, однак враховуючи, що докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та додатків до неї в матеріалах справи відсутні, то останній був позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності до вимог КП «Теплопостачсервіс» про стягнення заборгованості в суді першої інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що заява відповідача про застосування позовної давності підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції, а також слід прийняти подані апелянтом докази по суті спору щодо встановлення та повірки лічильників.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача боргу за надані послуги з централізованого опалення за період з квітня 2015 року по жовтень 2021 року у сумі 9398,13 грн.

Із довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення за період з квітня 2015 року встановлено, що відповідач частково здійснював оплату за надані послуги, так у січні 2016 року ним внесено оплату у розмірі 148,73 грн, у червні 2018 року - 20 000 грн, серпні 2018 року - 7000, грудні 2018 року - 4928,98 грн, квітні 2019 року - 6533,23 грн, грудні 2019 року 1300 грн. Вказані суми позивачем зараховані у рахунок погашення заборгованості починаючи з квітня 2015 року, тобто часткова оплата боргу відповідачем свідчить про переривання позовної давності, а відтак підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання відсутні, тому рішення суду в цій частині є обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що облік теплової енергії здійснювався згідно показників лічильника тепла, який знаходиться у вільному доступі позивача та що наданий останнім розрахунок заборгованості по оплаті з наданих послуг не відповідає показникам лічильника не підтверджені будь-якими доказами.

Таким чином рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого опалення у розмірі 9 398,13 грн; суми інфляційних втрат, у розмірі 5 365, 16 грн; суми трьох відсотків річних у розмірі 1 913, 78 грн;, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення слід залишити без змін.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання, то із наданого розрахунку суми заборгованості встановлено, що відповідачем за період з квітня 2015 року здійснено єдину оплату у січні 2016 року у сумі 974,31 грн, а відтак з лютого 2016 року почав перебіг строку позовної давності щодо вимог стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання

Згідно наданої апелянтом копії акту від 27.12.2016 року, складеного ОСОБА_2 , зафіксовано дані лічильників холодної та гарячої води, які встановлені та опломбовані у квартирі за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 183).

Згідно акту приймання на абонентський облік засобів обліку води від 13.10.2020 року вбачається, що ПрАТ «Київводоканал» від ОСОБА_1 прийнято на облік лічильник гарячого водопостачання, який опломбований із показником 00018 м.куб.

Тобто відповідно до поданих сторонами доказів встановлено, що облік гарячої води від 27.12.2016 року здійснювався відповідно до показників встановленого лічильника, разом з тим, у розрахунку позивача такі показники приладу обліку не відображено. Належних доказів щодо обліку гарячої води за період до 27.12.2016 року - матеріали справи не містять.

Однак, беручи до уваги, що відповідач у січні 2016 року здійснив оплату у сумі 974,31 грн за надання послуг з гарячого водопостачання, то такі дії свідчать про те, що відповідач користувався такими послугами, а відтак вимоги про стягнення заборгованості за період з квітня 2015 року по 27.12.2016 року у сумі 3941,91 грн є обґрунтованими.

Із позовом до суду позивач звернувся 07.05.2020 року, тобто із пропуском позовної давності щодо вимог за період з квітня 2015 року до 07.05.2017 року.

Оскільки вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за період з квітня 2015 року по 27.12.2016 року у сумі 3941,91 грн є обґрунтованими та враховуючи заяву апелянта про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні в цій частині вимог слід відмовити за спливом позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання за період з 27 грудня 2016 по 21.10.2021 року то такі не підлягають до задоволення за недоведеністю позовних вимог, відповідачем надано докази здійснення обліку гарячого водопостачання за вказаний період з показником лічильника 0,0018 м.куб, позивачем на спростування зазначених обставин не представлено будь-яких доказів.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» в частині стягнення заборгованості за надання послуг з гарячого водопостачання не знайшли свого підтвердження, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 8 135,39 грн, суми інфляційних втрат, у розмірі 2 412 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 999,55 грн, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в частині зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку зі зміною судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до матеріалів справи позивач сплатив судового збору за подачу позову 2 102 грн.

З урахуванням розміру заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, ухвалення судом апеляційної інстанції в частині позовних вимог нового рішення, встановлено, що позовні вимоги позивача задоволено на 77 %. Оскільки апеляційним судом задоволено вимоги апеляційної скарги на 23 %, то з урахуванням сплаченої апелянтом суми судового збору в розмірі 3153,75 грн, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 893 грн.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 04/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 надавав адвокат Римарук Ю.І., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги №4/24 від 24.01.2024 та ордеру від 19 квітня 2024 року серії АТ №1066878.

На підтвердження понесених апелянтом витрат на правничу допомогу суду надано Акт від 17.05.2024 щодо надання юридичних послуг до договору №2/24 від 24.01.2024, відповідно до якого відповідачу надано послуги з підготовки та подання апеляційної скарги з додатками - 10 000 грн, підготовка та подання заяви про застосування позовної давності - 3000 грн, консультації з клієнтом - 2000 грн, платіжну інструкцію № @2pl268937 від 17.05.2024 про оплату ОСОБА_1 адвокатському об`єднанню Вайсмен АО 15000 грн.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат понесених апелянтом на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду, взявши до уваги умови договору на надання правової допомоги, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції є частково обґрунтованим та необхідний у контексті обставин цієї справи.

Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції та їх характер, заперечення представника позивача щодо стягнення витрати на правову допомогу, а також необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення із позивача на користь відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду цієї справи.

Керуючись ст. 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Римарук Юрій Ігорович, задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 14 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 8 135,39 грн, суму інфляційних втрат, у розмірі 2 412 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 999,55 грн, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води та стягнення судового збору скасувати, та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з гарячого водопостачання у розмірі 8 135,39 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2 412 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 999,55 грн, нарахованих на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок № 58-А, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (ЄДРПОУ) 35138553) судовий збір у розмірі 893 грн.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ТОВ «Теплопостачсервіс» (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок № 58-А, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (ЄДРПОУ) 35138553) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати по оплаті за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин