Провадження № 2-о/750/352/24
У Х В А Л А

10 грудня 2024 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту участі у бойових діях,

в с т а н о в и в :

06.12.2024 заявник через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою, в якій просить визнати в судовому порядку:

- юридичний факт участі ОСОБА_1 у складі Академії Державної пенітенціарної служби (перейменованої в Пенітенціарну академію України) у бойових діях у ході відбиття збройної агресії росії проти України у 2022-2023 роках;

- журнал бойових дій Академії Державної пенітенціарної служби належним та допустимим доказом у справах щодо участі осіб рядового і начальницького складу Академії Державної пенітенціарної служби у бойових діях в ході відбиття збройної відсічі України на російську збройну агресію.

За положеннями частин першої, другої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначено главами 1 і 6 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).

За приписами пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18)).

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21).

У пункті 117 постанови Великої палати Верховного суду від 18.01.2024 у справі 560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У своїй заяві ОСОБА_1 не зазначив мету встановлення факту, питання про який ним порушено, однак встановлення факту участі особи у бойових діях є обов`язковою складовою процесу надання йому статусу учасника бойових дій. Крім того, у заяві ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання в судовому порядку журналу бойових дій Академії Державної пенітенціарної служби належним та допустимим доказом у справах щодо участі осіб рядового і начальницького складу Академії Державної пенітенціарної служби у бойових діях в ході відбиття збройної відсічі України на російську збройну агресію.

Статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій.

Згідно із пунктом 20 частини першої статті 6 вищевказаного Закону учасником бойових дій визначено осіб, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

На виконання вимог цієї зазначеної правової норми, Кабінетом Міністрів України своєю постановою від 20.08.2014 № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який визначає процедуру надання зазначеного статусу вказаним особам та категорії таких осіб (далі за текстом - Порядок № 413).

Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 413 встановлено, що статус учасника бойових дій надається, серед інших, особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено перелік документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Абзацом 1 пункту 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Офісі Генерального прокурора, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку.

Пунктом 8 Порядку № 413 передбачено право осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, самостійно звернутися до відповідної комісії в разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником підприємства, установи та організації до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій. Установлено, що рішення комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

У переліку документів про безпосереднє залучення особи до виконання бойових завдань, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, немає судового рішення про встановлення факту участі особи в бойових діях (пункт 4 Порядку, пункт 11 Положення).

Ураховуючи, що метою встановлення факту, питання про який порушено ОСОБА_1 , є надання йому статусу учасника бойових дій, для якого визначений позасудовий порядок, який здійснюють спеціально уповноважені на це органи (комісії, міжвідомчі комісії), то лише у випадку відмови у наданні такого статусу особа має право звернутися до суду для оскарження рішення комісії.

Крім того, у заяві ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання в судовому порядку журналу бойових дій Академії Державної пенітенціарної служби належним та допустимим доказом у справах щодо участі осіб рядового і начальницького складу Академії Державної пенітенціарної служби у бойових діях в ході відбиття збройної відсічі України на російську збройну агресію.

Як убачається з положень параграфа 1 глави 5 ЦПК України належність та допустимість доказів у цивільному процесі є предметом оцінки судом під час розгляду справи.

Крім того, саме по собі визнання документа належним та допустим доказом не тягне за собою виникнення, зміну або припинення правовідносин, а тому не є юридичним фактом у розумінні частини другої статті 315 ЦПК України.

Визнання журналу бойових дій належним та допустимим доказом участі особи в бойових діях може бути однією з підстав надання статусу учасника бойових дій у позасудовому порядку, який здійснюється не судом у порядку цивільного судочинства, а спеціально уповноваженими на це органами (комісіями, міжвідомчими комісіями). Отже, розгляд даної заяви судом є фактично перебиранням на себе органом судової влади функції, яку покладено на спеціально уповноважений орган, що має відповідну компетенцію.

Матеріали заяви не містять доказів того, що заявник звертався до спеціально уповноважених органів з відповідною заявою про надання статусу учасника бойових дій та йому було відмовлено, у зв`язку з чим існувала б об`єктивна неможливість захистити свої права в позасудовому порядку.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 258-261, 352-354 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі № 750/17374/24 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту участі у бойових діях.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Суддя