Справа № 462/2080/23 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/306/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 11371 грн., завдану внаслідок залиття квартири та 3500 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він проживає та є співвласником квартири АДРЕСА_1 . 01.01.2023 року о 08.25 год. він виявив, що відбулося залиття водою його квартири, а саме: приміщень ванної кімнати та коридору. 03.01.2023 року комісією ЛКП «Левандівка» було проведено обстеження його квартири та складено акт про те, що залиття квартири відбулося внаслідок протікання води з верхнього поверху, проте, першопричину встановити не вдалось, оскільки на момент обстеження в квартирі поверхом вище квартирі АДРЕСА_2 , співвласником якої є ОСОБА_1 , ніхто не відчинив дверей. В подальшому, 25.01.2023 року, близько 08.35 год., ним виявлено повторне залиття водою його квартири, а саме: стелі ванної кімнати, туалету та коридору. Згідно акта ЛКП «Левандівка» від 26.01.2023 року, причину залиття квартири АДРЕСА_1 встановити не вдалося, оскільки на момент обстеження квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище, було сухо та будь-яких витоків не виявлено. Зазначив, що заявлений розмір відшкодування підтверджується висновком експерта, складеним за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №10/23 від 24.02.2023 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 11371 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073,60 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору та 3500 грн. понесених витрат на проведення експертизи, а всього: 4573,60 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що акти ЛКП «Левандівка» від 03.01.2023 року та від 26.01.2023 року не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження факту залиття квартири позивача, оскільки в таких актах не зазначено конкретну причину залиття, а також відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. У зв`язку з цим, вважає недоведеною ту обставину, що майнова шкода, яка була завдана ОСОБА_2 , завдана саме з його ( ОСОБА_1 ) вини, а не з вини власника іншого приміщення, яке знаходиться у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , до того ж, згідно з актом від 26.01.2023 року, у його квартирі ( АДРЕСА_2 ) було сухо та будь-яких витоків не виявлено.

За позицією відповідача, висновок суду першої інстанції про те, що в актах ЛКП «Левандівка» від 03.01.2023 року та від 26.01.2023 року зазначені всі обов`язкові реквізити і такі акти є належними доказами, не відповідає обставинам справи, а сам висновок суду виник внаслідок неправильного дослідження загаданих доказів, що призвело до неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Щодо висновку експерта №10/23 від 24.02.2023 року, складеного за результатами будівельно-технічної експертизи, то зазначає, що експертом досліджувались акти, які за своїм змістом і формою не відповідають Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №376.

Звертає увагу, що об`єктом дослідження експерта була лише квартира позивача (№71), а квартира відповідача (№75) не оглядалась і не досліджувалась, тому незрозумілим для нього є викладений експертом висновок, що причиною залиття приміщень в квартирі АДРЕСА_4 є проникнення рідини з приміщення квартири АДРЕСА_2 .

Вважає, що неповнота дослідження експертом об`єктів зумовила прийняття невідповідного висновку та врахування, у подальшому, судом цього висновку, що призвело до прийняття помилкового рішення по суті вирішення даного спору.

Наголошує, що шкода, яка завдана квартирі позивача, відбулась не з його ( ОСОБА_1 ) вини та не з його квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 висловив свої заперечення. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, викладені в ній вимоги не відповідають чинному законодавству, а відповідач намагається ввести суд в оману, маніпулюючи фактами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28.05.2024 року, є дата складення повного судового рішення 07.06.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка розташована на другому поверсі, під квартирою АДРЕСА_2 у цьому будинку, співвласником якої є відповідач ОСОБА_1 (а.с.27, 30, 76).

01.01.2023 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, ОСОБА_2 02.01.2023 року звернувся на електронну пошту ЛКП «Левандівка» із відповідною заявою, в якій просив провести обстеження та скласти відповідний акт (а.с.39).

03.01.2023 року комісією, в складі: заступника директора ОСОБА_3 та майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 , власника квартири АДРЕСА_1 , про затоплення квартири складено акт про те, що з виходом на місце при візуальному обстеженні квартири виявлено залиття стелі, орієнтовно розміром 1.0*1.0 м2 в коридорі, та стелі у ванній кімнаті розміром 0.20*0.20 м2, також залито та пошкоджено паркет в коридорі розміром 1.3 м*4.0 м2; стояки холодної, гарячої води та каналізаційні на момент обстеження не протікали. Причиною залиття квартири є протікання води з верхнього поверху. Першопричину встановити не вдалося, оскільки на момент обстеження в квартирі АДРЕСА_2 , співвласником якої є ОСОБА_1 , по АДРЕСА_3 , ніхто не відчинив дверей (а.с.39 зворот).

25.01.2023 року на електронну пошту ЛКП «Левандівка» ОСОБА_2 звернувся із заявою, в якій зазначив, що 25.01.2023 року, близько 08.35 год., ним було виявлено сліди підтоплення (залиття) його квартири сусідами зверху (припускає, квартири АДРЕСА_2 ), а саме: стелі ванної кімнати, стелі туалетної кімнати та стелі коридору. Просив провести обстеження та скласти відповідний акт (а.с.40).

Згідно акта ЛКП «Левандівка» від 26.01.2023 року, складеного за участі директора ЛКП «Левандівка» ОСОБА_6 , майстрів з експлуатації житлового фонду ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , було виявлено сліди залиття стелі, орієнтовно розміром 0.60*0.20 м2 в коридорі, стелі у ванній кімнаті, розміром 0.30*0.25 м2 та стелі в туалеті 0.30*0.40 м2.

Причину залиття квартири АДРЕСА_1 встановити не вдалося, оскільки на момент обстеження квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться поверхом вище, було сухо та будь-яких витоків не виявлено. Стояки холодної, гарячої води та каналізаційні на момент обстеження квартир не протікали (а.с.5).

Згідно висновку експерта №10/23 від 24.02.2023 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, причиною залиття приміщень в квартирі АДРЕСА_1 являється проникнення рідини з приміщень квартири АДРЕСА_5 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_4 . Розмір майнової шкоди, завданої в результаті пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_1 , становить 11371 грн. з урахуванням ПДВ (а.с.45-56).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням (постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року, справа №761/12945/19).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позивач довів належними та допустимими доказами факт залиття його квартири внаслідок неправомірних дій відповідача, наявність збитків, їх розмір та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками, тоді як відповідач не спростував своєї вини у залитті квартири позивача.

Згідно з частиною 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що обставини, зафіксовані в актах від 03.01.2023 року та від 26.01.2023 року, не відповідають дійсності, а також на підтвердження того, що залиття квартири АДРЕСА_4 відбулося не з квартири АДРЕСА_5 .

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року №927/11207 (далі Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Окрім забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій, не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації). Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.

Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток №4 до п.2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини відповідача.

Наданий позивачем акт, в цілому, відповідає наведеним вище вимогам та йому притаманні такі властивості доказу, як належність, допустимість, достовірність (ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Тому аргументи апеляційної скарги про те, що акт, складений працівниками ЛКП «Левандівка» від 03.01.2023 року, є неналежним та недопустимим доказом на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 , не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказаний акт відповідає вимогам, викладеним у Правилах, у ньому зазначена конкретна причина залиття квартири (протікання води з верхнього поверху), джерело залиття, інші достатні для такого документа реквізити, які містять відповідну інформацію.

Відомості, які містяться в цьому акті, не спростовані відповідачем, а те, що він не відчинив дверей і не надав можливості комісії провести обстеження у його квартирі АДРЕСА_5 не звільняє від обов`язку, встановленого статтею 322 ЦК України, як власника квартири, утримувати в належному стані своє майно.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Невідповідність акту про залиття затвердженій формі не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у разі доведеності факту залиття. При цьому, слід врахувати, що відповідачем оспорюється форма даного акту, а не сам факт залиття.

Визначення розміру збитків, спричинених залиттям, може бути здійснено різними способами, а саме: безпосередньо в акті про залиття може бути вказано розмір збитків. Розмір збитків визначається також на підставі кошторисної документації, складеної будівельно-ремонтною організацією, оцінки вартості матеріальних збитків щодо ремонтно-відновлювальних робіт, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, повноваження якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності, проведенням будівельно-технічної експертизи експертом, який має відповідні знання в даній сфері.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У даному випадку, позивачем визначено розмір збитків, спричинених внаслідок залиття, на підставі висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №10/23 від 24.02.2023 року, складеного судовим експертом Лібич А.М. на підставі договору №10/23 на проведення експертного дослідження, укладеного між ФОП ОСОБА_8 як виконавцем та ОСОБА_2 , як замовником.

Вказаний висновок, в силу норм статтей 76 80 ЦПК України, є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру збитків.

Зазначений висновок відповідачем не спростовано, клопотань про призначення експертизи щодо визначення розміру збитків, відповідач не заявляв.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 11371 грн.

Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг за договором №10/23 від 14.02.2023 року, ОСОБА_2 сплатив за експертне дослідження 3500 грн., відтак, вказані витрати також правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильність висновків суду першої інстанції не спростовують цих висновків, а зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 червня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич