Єдиний унікальний номер: 448/2061/23
Провадження № 2/448/159/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.10.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Москалик О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

І.Короткий зміст позовних вимог.

Представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Волянська К.Я. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/7553578-СК від 08 січня 2020 року в розмірі 16227 гривень 07 коп., а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.01.2020 між АТ «Таскомбанк» та громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/7553578-СК

Вказує, що 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників вказаними у реєстрах прав вимоги.

Зазначає, що відповідно до додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 реєстру прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 16227 грн. 07 коп.

Стверджує, що в порушення взятих на себе зобов`язань відповідачка ОСОБА_1 умови договору №500/7553578-СК від 08 січня 2020 року не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 16227 гривень 07 коп., яка складається з: 9500 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу та 6727 гривень 07 коп. сума заборгованості за відсотками.

ІІ. Заяви, клопотання сторін, тощо.

Сторона відповідача, сформувавши документ в системі «Електронний суд», 28.02.2024 року подала відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечила проти задоволення позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», вмотивувавши це тим, що стороною позивача не було обґрунтовано наявність у відповідачки боргу та розмір такого, зважаючи на неналежність доданих доказів. На підтвердження наявності бору у відповідачки ОСОБА_1 позивачем надано наступні документи: копію кредитного договору №500/7553578-СК від 08 січня 2020 р.; копію рахунку заборгованості за кредитним договором №500/6876109-СК; копію акту прийому-передачі реєстру прав вимоги; витяг з реєстру Права Вимоги № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022р. Всі перераховані вище докази не відповідають ознаці належності і не можу бути використані як обґрунтування вимог, зазначених у позовній заяві, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський фінансову звітність». Відповідно до вказаних положень закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків боржника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором у даній справі, однак позивачем не було їх надано. Крім того, витяг з реєстру права вимоги Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022р. не містить обов`язкових реквізитів для документа юридичної особи встановлених п.4.4. ДСТУ 4163:2020, а саме підписів уповноважених осіб АТ «ТАКСОМБАНК» та ТОВ «ФК» «Європейська агенція з повернення боргів», що унеможливлює встановлення їх достовірності та подальше використання у справі. В свою чергу кредитний договір містить загальні положення, що стосуються умов надання грошових коштів, порядку їх нарахування та списання, річні ставки по процентах та інші загальні. Проте, в його положеннях відсутні будь-які підтвердження здійснення нарахувань за договором. Отже, на підтвердження вимог статті 1054 ЦК України, щодо виконання своїх зобов`язань, а саме, що АТ «ТАКСОМБАНК» надано грошові кошти відповідачу у розмірі та умовах встановленим договором, на який посилається позивач в обґрунтуванні своїх позовних вимог в матеріалах справи докази відсутні. А тому, враховуючи наведене, сторона відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в повному обсязі, а також стягнути з таких 5000 грн. витрат на правничу допомогу, понесену під час розгляду справи.

Представницею позивача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Волянською К.Я., 04.03.2024 року сформовано документ в системі «Електронний суд», котрим подано відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої вона вважає відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим. Зазначає, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідачки ОСОБА_1 для укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на погоджених умовах. Водночас позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» разом з позовною заявою надав суду належним чином завірені копії документів, що свідчать про належні правові підстави для переходу права вимоги до відповідачки ОСОБА_1 . Договір факторингу між АТ «Таскомбанк» і позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є таким, що укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього правочину та є чинним і дійсним. Щодо витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн., то з даного приводу зазначила те, що стороною відповідача не надано жодних належних і допустимих доказів понесених витрат в зазначеному розмірі, зокрема: копії договору про надання правничої допомоги, копії акту приймання-передачі послуг, копії квитанції про оплату грошових коштів, копії свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю, копії ордеру щодо клієнта, тощо. Враховуючи наведене, просила суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі та в свою чергу відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу, понесених стороною відповідача, в розмірі 5000 грн.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від сторін по справі не надходило.

ІІІ. Позиція учасників справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, проте подала клопотання з проханням розглядати справу за відсутності сторони позивача, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Змисла М.Р. в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

IV. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 15.01.2024р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (головуючий суддя Білоус Ю.Б.).

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2024 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду суддею Кічаком Ю.В., у зв`язку із тимчасовим відрахуванням судді Білоуса Ю.Б. зі штату Мостиського районного суду Львівської області у відрядження.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

V. Обставини справи, встановлені судом; застосовані судом норми права.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08.01.2020 громадянка ОСОБА_1 підписала заяву-договір про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/7553578-СК, на підставі якої ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та оформлено платіжну картку на її ім`я.

Надалі, громадянка ОСОБА_1 (відповідачка) підписала паспорт споживчого кредиту за картою «Велика п`ятірка», згідно умов якого тип кредиту кредитна лінія, строк кредитування 12 місяців, з автоматичною пролонгацією, мета отримання кредиту споживчі цілі, тип процентної ставки пільгова 0,00001%, базова процентна ставка 43,2%.

02.12.2022 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу за №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року, у відповідності до умов якого АТ «Таскомбанк» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників вказаними у реєстрах прав вимоги.

Як передбачено ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За положенням ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитами відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача.

Відповідно до додатку №1 до договору факторингу за №№НІ/11/7-Ф від 02.12.2022 року реєстру прав вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 16227,07 грн., з яких: - 9500 грн. - загальна заборгованість по тілу кредиту; - 6727,07 грн. - сума заборгованості по відсотках.

Всупереч умовам договору позики та кредитного договору, відповідачка ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання та не здійснила платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно дост.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з процесуальним законодавством сторони мають певні права та обов`язки, реалізація яких, як правило, залежить від самих учасників процесу.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконання процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Своїми процесуальними правами сторони під час розгляду вищевказаної цивільної справи розпорядились на власний розсуд.

Суд надає наступну оцінку запереченням відповідачки ОСОБА_1 , викладеним у відзиві на позовну заяву.

Як вбачається із змісту відзиву на позовну заяву, сторона відповідача вважає, що позивачем не доведено наявність правовідносин, укладення кредитного правочину, надання коштів у кредит та відступлення права вимоги.

Вважає, що додатки до позовної заяви є сумнівними щодо їх достовірності. Однак, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин або принаймні аргументації з цього приводу не наводить.

Суд звертає увагу, що сторона відповідача, зазначаючи, що позивачем не надано доказів щодо укладення кредитних договорів та надання коштів у кредит, з свого боку не заперечує факт укладення договору та не заперечує факт отримання кредитних коштів.

Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Таким чином, суд констатує, що сторона відповідача, заперечуючи проти позову, вдалась саме до концепції негативного доказу, в свою чергу повністю самоусунувшись від подання доказів на підтвердження своїх заперечень.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Змисла М., заперечуючи факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, зобов`язані були надати будь-які належні, достатні та достовірні докази на підтвердження своїх заперечень, зокрема, довідки банківських установ щодо вичерпного переліку наявних банківських карт, емітованих на ім`я відповідача, виписок за вказаними картками, які б підтвердили відсутність зарахування кредитних коштів, тощо.

Однак, всі без виключення заперечення сторони відповідача були зведені до нібито недоведеності саме позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає такі заперечення сторони відповідача надуманими та необґрунтованими.

В свою чергу, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості.

На час розгляду справи в суді немає відомостей, що відповідачка ОСОБА_1 сплатила прострочену кредитну заборгованість.

VI. Висновки суду за результатами розгляду даної справи

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

На думку суду, у рішенні з`ясовані та повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; пункт 30).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог сторони позивача, з наведених вище мотивів та підстав.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

VІI. Розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи містяться платіжна інструкція №39091, яка засвідчує той факт, що позивачем при подачі позовної заяви сплачено 2684 грн. судового збору, які, враховуючи вищевикладені норми процесуального права, - необхідно стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Щодо заявленого стороною відповідача клопотання про стягнення з позивача 5000 грн. витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою ОСОБА_1 , то таке задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до положень ст.133 ЦПК України належать до інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судом задоволено, то враховуючи вимоги ч.2 ст.141 ЦПК України, у даному випадку відсутні підстави для покладення будь-яких судових витрат на сторону позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141-142, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження: 01032, м.Київ. вул.Симона Петлюри, буд.30, Київської області)заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500/7553578-СК від 08 січня 2020 року в розмірі 16227 (шістнадцять тисяч двісті двадцять сім) гривень 07 коп., яка складається з: 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень сума заборгованості за основною сумою боргу та 6727 (шість тисяч сімсот двадцять сім) гривень 07 коп. сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження: 01032, м.Київ. вул.Симона Петлюри, буд.30, Київської області)- 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2024 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження юридичної особи: 01032, м.Київ. вул.Симона Петлюри, буд.30, Київської області.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В. Кічак