справа № 363/1278/24
головуючий у суді І інстанції Олійник С.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1082-0373 від 02.09.2022 в розмірі 20 000 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 16 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2022 між позивачем та відповідачем за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua) було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1082-0373 на наступних умовах. Позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі кредиту 4 000 грн, строк кредитування 300 днів, за зниженою процентною ставкою 2,5 % в день, стандартна процентна ставка 3% в день. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання, а саме отримав кредитні кошти, протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору не відмовився від договору. Відповідач не здійснював оплат в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1082-0373 від 02.09.2022. Відповідач порушив умови кредитного договору, в добровільному порядку не погашає, у зв`язку з чим станом на 23.01.2024 загальний розмір заборгованості за кредитом складає 39 720 грн, в свою чергу позивачем у добровільному порядку прийнято рішення про застосування до відповідача часткового списання заборгованості відповідача, у зв`язку із чим заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1082-0373 від 02.09.2022 у розмірі 20 000 гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 50 відсотків судового збору за подачу позовної заяви, що становить 1 211 гривень 20 копійок.

Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн тіла кредиту та 1 500 грн нарахованих відсотків.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що представником позивача не надано доказів укладення договору у вигляді електронного документу, а саме: не додано доказу про ідентифікацію відповідача оскільки договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора. Проте, відповідач визнала факт укладення договору в такий спосіб, але заперечує доводи позивача про ознайомлення з усіма умовами договору. Посилається на неможливість відтворень в електронному вигляді усіх умов договору, за винятком тексту його першої сторінки, де зазначена сума кредиту і відсотки у базовий період, а саме 1 500 грн.

11 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - Мельник В.С., в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що Кредитний договір №1082-0373 від 02.09.2022 р. разом із Правилами надання споживчих кредитів та Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором №1082-0373 (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з інших видів кредитування, отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ІК № 116 від 01 серпня 2013 року, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 70).

2 вересня 2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», був укладений кредитний договір № 1082-0373, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник була попередньо ознайомлена (а.с. 16-26).

Відповідно частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А058 для підписання кредитного договору № 1082-0373 від 2 вересня 2022 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів (пункти 7.1., 7.2.1 договору).

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 4 000 грн на особисті потреби (пункт 1.2), заявлений строк користування кредитом - 14 календарних денів, а строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів (до 29 червня 2023 року) (пункти 4.4, 4.8 договору).

Стандартна процента ставка - 3 % за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка - 2,50 %, пільгова процентна ставка - 2,50 % (пункт 4.6 договору).

Сторонами погоджено орієнтовну загальну вартість кредиту (за весь строк кредитування) у розмірі 40 000 грн, що включає також проценти за користування кредитом у розмірі 36 000 грн (пункт 4.8 договору).

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Таким чином, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало належні і допустимі докази укладення із ОСОБА_1 кредитного договору № 1082-0373 від 2 вересня 2022 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4 000 грн.

Відповідачка використала кредитні кошти, однак умов договору не виконала і вчасно не погасила борг.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості станом на 23 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним кредитним договором становить 20 000 грн.

Зазначена сума складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 4 000 грн та простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 16 000 грн (а.с. 45).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належно не виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

Крім того, суд прийняв до уваги додаткові пояснення ОСОБА_1 із яких вбачається, що остання визнала факт отримання кредитних коштів у розмірі 4 000 грн, також визнала позовні вимоги позивача у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 1 500 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21).

В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

Пунктом 4.8 кредитного договору № 1082-0373 від 2 вересня 2022 року сторонами погоджено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів (до 29 червня 2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно пункту 4.4 кредитного договору заявлений строк користування кредитом складає 14 календарних днів з дня надання кредиту. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Таким чином строк, зазначений у пункті 4.4 кредитного договору, не є тотожним строку зазначеного в пункті 4.8 договору, а є складовою загального строку кредитування, визначеного у зазначеному пункті 4.8, протягом якого позичальник може користуватися за кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою.

Зазначене вище свідчить, що загальний строк кредитування визначений сторонами у пункті 4.8 кредитного договору та становить 300 календарних днів, тобто до 29 червня 2023 року.

У п. 2.3 Договору, кредитодавець рекомендував позичальнику для мінімізації загальних витрат здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування з 2 вересня 2022 року по 15 вересня 2022 року в розмірі 5 400 грн, яка включає 4 000 грн суми кредиту та 1 400 грн процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, згідно яких позичальника було повідомлено, зокрема, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомилась та без будь-яких заперечень підписала в електронному вигляді.

Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 40 000 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом у розмірі 36 000 грн.

Таким чином ОСОБА_1 була повідомлена про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит.

За таких обставин ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір, усвідомлювала, що сума отриманого кредиту складає 4 000 грн і вказані кошти вона отримує строком на 14 календарних дня. Відповідачку повідомлено, що у разі непогашення заборгованості у строк, встановлений в договорі, тобто протягом 14 днів, розмір відсотків перераховуватиметься з процентної ставки в 3 % від суми заборгованості. Такі умови договору та правила надання кредиту не позбавляли ОСОБА_1 права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена та погодилась з умовами надання кредиту, на підставі чого 2 вересня 2022 року між сторонами укладено кредитний договір № 1082-0373, в якому відображені умови надання кредиту, остання з відповідним договором погодилася, про що свідчить її електронний підпис.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідачка мала можливість не вступати у кредитні відносини з «Укр Кредит Фінанс», якщо вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, вона погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Укр Фінанс Кредит» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася з усіма умовами такого договору.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, відповідачка користувалася коштами позивача і до нього із відповідною заявою не зверталася.

Отже на переконання колегії суддів є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог товариства в повному обсязі та стягнення з відповідача кредитних коштів.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги щодо незгоди із стягненням відсотків в заявленому розмірі у зв`язку із тим, що відповідачка не була ознайомлена з умовами договору, оскільки як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідачка визнає факт укладення кредитного договору, а тому такі доводи є безпідставними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба