ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/418/24 Справа № 215/197/23 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/197/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

заявниця - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року, яке ухвалене суддею Малаховською І.Б, у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 серпня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року Гагауз звернулася до суду із заявою про встановлення факту, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 у період з 08.09.2021 року - по 25.12.2022 рік. До укладення шлюбу між ними, вони з чоловіком разом проживали у громадянському шлюбі понад 15 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 - помер її чоловік. Вона є пенсіонером та отримує, державну пенсію за віком, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. ЇЇ чоловік також перебував на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як пенсіонер та отримував пенсію. Після смерті чоловіка вона звернулась до територіального підрозділу (сервісного центру) ПФУ із заявою про перехід з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника 50% пенсії померлого чоловіка. Розмір пенсії чоловіка був більше ніж 10000,00 гривень.

03.01.2023 року нею отримано письмову відмову від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, причиною відмови є відсутність факту проживання разом з годувальником за однією адресою. Вирішити питання запропоновано виключно у судовому порядку.

Відтак, разом з чоловіком вона мала у власності дві квартири, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала її чоловікові на підставі свідоцтва про право на спадщину. Саме за цією адресою вони проживали, як подружжя, з 2007 року по день смерті чоловіка.

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності заявниці ОСОБА_1 .

Разом з чоловіком вони проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після її успадкування вони почали здійснювати ремонт і заселились в неї у 2007 році. Маючи два різні місця реєстрації, вона з чоловіком не вбачала й не думала, що виникнуть в подальшому якісь проблеми, адже у шлюбі вони перебували понад 15 років.

Встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту спільного проживання однією родиною разом із чоловіком на момент смерті для заявниці має юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на перехід на пенсію, у зв`язку із втратою годувальника.

Посилаючись на викладене, просила суд: встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з часу настання непрацездатності заявника до смерті чоловіка.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суд та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог, посилаючись на несправедливість рішення суду першої інстанції та неврахування судом тієї обставини, що сам факт перебування з померлим чоловіком у шлюбі, ведення спільного господарства, спільне користування матеріальними цінностями і є підтвердженням перебування на утримані. Зазначає, що наявність різних місць реєстрації проживання у неї та чоловіка потягли за собою фатальні наслідки, за якими вона позбавлена права на пенсію по втраті годувальника. Вважає, що надала суду достатньо доказів щодо їх спільного проживання, а наявність реєстрації місця проживання за різними адресами не свідчить, що вони з чоловіком не проживали разом та не вели спільне господарство. Чоловік заявниці, за життя, отримував пенсію більше ніж 10 000,00 грн щомісячно, оскільки все життя працював на шахті, сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду і є підставою вважати, що його пенсія була значно вищою від пенсії заявниці, яка встановлена у мінімальному розмірі.

Крім того, заявницею ОСОБА_1 заявлено клопотання про витребування у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; матеріали пенсійної справи ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 з 10.06.1983 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 8).

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_2 08 вересня 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_1 ( а.с. 9)

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10).

Згідно акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 проживали за адресою: АДРЕСА_4 ( а.с. 18).

Відмовляючі у задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування її на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з часу настання непрацездатності заявника до смерті чоловіка, суд першої інстацнії виходив з їх недоведеності та необгрунтвоаності, оскільки заявницею до матеріалів справи не долучено будь-яких доказів про розмір її доходів та розмір доходів її померлого чоловіка, а з наявних в справі доказів не вбачається, що заявниця перебувала на утриманні свого чоловіка за його життя.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

В свою чергу, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчому судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

При цьому, у пункті 1 цієї Постанови зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись у суд із заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт її на уктриманні чоловіка ОСОБА_2 по день смерті останнього. У заяві заявниця зазначила, що встановлення цього факту їй потрібно для призначення пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, тобто між заявницею і заінтересованою особою виникли правовідносини з приводу призначення заявнику пенсії по втраті годувальника.

Такий вид пенсії передбачений статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 7 цього закону передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Порядок призначення та перерахунку пенсії визначено також Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

У своїй заяві, заявник ОСОБА_1 зазначала про те, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовив їй у перехіді з пенсії по віку на пенсію по втраті годувальника 50% пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , причиною відмови є відсутність факту проживання разом з годувальником за однією адресою.

При цьому, відмова відповідного органу в призначенні пенсії може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України, оскільки Пенсійний фонд України (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Тому обставини, викладені ОСОБА_1 у поданій суду загальної юрисдикції заяві, в порядку окремого провадження, свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, і такий спір має вирішуватися в порядку позовного провадження за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною першою статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року - скасувати.

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: