УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/11594/23

Провадження № 2/638/4947/23

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кріцак А.М.,

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Харкові клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження в частині позовних вимог та скасування ухвали про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації, звільнення земельної ділянки,

у с т а н о в и в:

06 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації, звільнення земельної ділянки.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації, звільнення земельної ділянки, в порядку загального позовного провадження.

05 січня 2024 року через канцелярію суду ОСОБА_2 подано клопотання про закриття провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов С.Д., про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації, звільнення земельної ділянки, в частині позовних вимог, що стосуються звільнення земельної ділянки, на якій розташована прибудова до квартири АДРЕСА_1 . Також просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2023 року про забезпечення позову.

Клопотання обгрунтовано наявністю підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, в частині позовних вимог, що стосуються звільнення земельної ділянки, на якій розташована прибудова до квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування клопотання зазначає, що в постанові Верховного суду від 26 червня 2018 року по справі № 638/3935/15-ц було зроблено такий висновок:

«Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Leo Zand v. Austria» (заява N 7360/76) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону № 2147-VIII) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за приписами пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 31 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, а саме: прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством; організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу; здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності будинків і споруд незалежно від форм власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів; організація охорони, реставрації та використання пам`яток історії і культури, архітектури та містобудування, палацово-паркових, паркових і садибних комплексів, природних заповідників; вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування; здійснення державного контролю за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками, діяльність яких пов`язана із залученням коштів фізичних осіб у будівництво багатоквартирних житлових будинків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Харківська міська рада є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження. Враховуючи вказане, спір у справі слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання делегованих повноважень у сфері державного контролю за дотриманням законодавства у галузі будівництва».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року провадження у справі № 638/122/19 було закрито. В цій ухвалі були викладені ті ж самі доводи, що й у постановах Верховного суду. Зокрема, спір, який є предметом даного розгляду не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинно збудованих об`єктів містобудування. Справа за позовом такого суб`єкта належить до компетенції адміністративних судів».

Постановою Харківського апеляційного суду від 02.08.2021 року, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року залишено без змін. Зокрема, в зазначеній постанові наголошувалось, що спір у справі слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання делегованих повноважень у сфері державного контролю за дотриманням законодавства у галузі будівництва та земельних відносин. Отже, метою знесення об`єктів самочинного будівництва за позовом суб`єкта владних повноважень є не перехід права власності на ці об`єкти, а приведення будівництва у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, направлених на захист суспільних інтересів. Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції керуючись ч. 4 cт. 263 ЦПК України взяв до уваги висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №638/3935/15-ц.

Постановою Верховного суду від 10 листопада 2021 року по справі № 638/122/19 касаційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення.

В клопотанні ОСОБА_2 вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово викладала висновки, що спори за аналогічних правовідносин є публічно-правовими і їх слід вирішувати за правилами адміністративного судочинства, зокрема у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження №14-48цс18), від 25 червня 2019 року у справі № 914/1092/18 (провадження № 12-31гс19) та від 05 лютого 2020 року у справі № 464/5497/13-ц (провадження № 14-544цс19).

Зважаючи на викладене, заявник вважає, що спір, який є предметом даного розгляду не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки від самочинно збудованої прибудови. Справа за позовом такого суб`єкта належить до компетенції адміністративних судів.

Колегія суддів також зазначила, що постановою Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 3 8/3935/15-ц (провадження № 61-5264св18) за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про знесення самовільно побудованої прибудови та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, закрито провадження у справі, оскільки спір є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У вказаній справі Харківська міська рада мотивувала свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які самочинно збудували прибудову до цієї квартири та безпідставно використовували земельну ділянку для її експлуатації та обслуговування, чим порушували умови експлуатації будинку та права інших мешканців. У подальшому вказана квартира була відчужена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2013 року.

Предметом спору у цій справі було знесення самочинної прибудови та звільнення земельної ділянки.

Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 38/3935/15-ц (провадження № 61-5264св18) виклав правовий висновок щодо юрисдикційності цього спору та зазначив, що такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зміна Харківською міською радою підстав позову, зокрема, посилання на статті 83, 116, 125, 212 Земельного кодексу України, не змінює суті цього спору, а звільнення земельної ділянки від самочинної споруди, де Харківська міська рада діє не як власник чи користувач земельної ділянки, а як орган місцевого самоврядування, до делегованих повноважень якого відноситься і здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, не є спором, який підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі 927/291/17 (провадження №12-46гс18), від 06 червня 2018 року у справі № 927/1155/16 (провадження № 12-135гс18), від 13 червня 2018 року у справі № 583/2715/16-ц (провадження № 14-174цс18), на які заявник посилається в касаційній скарзі.

При цьому касаційна скарга не містить посилань на постанови Верховного Суду, висновки в яких щодо застосування норм права не врахували суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі.

Отже доводи касаційної скарги, в якій Харківська міська рада посилалася на невірне застосування судами норм процесуального права та суперечність судових рішень практиці Верховного Суду з цього предмета спору, не підтвердилися».

Відповідно до пункту 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Провадження у справі стосовно вимог припинити право на виконання будівельних робіт набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкт «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 в житловому будинку та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкт «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 в житловому будинку» закрити.

Вказує на те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що Харківська міська рада є суб`єктом владних повноважень, оскільки здійснює делеговані повноваження. Враховуючи вказане, вказаний спір у справі слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи за участю виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, які виникають під час виконання делегованих повноважень у сфері державного контролю за дотриманням законодавства у галузі будівництва.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки в даній справі поєднано вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (визнання недійсним договору розглядається за правилами цивільного судочинства, а припинення права на виконання будівельних робіт та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за правилами адміністративного судочинства) провадження у справі за вимогою - припинити право на виконання будівельних робіт набутого на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкт «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 в житловому будинку» та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) на об`єкт «Реконструкція квартири № ЗО в житловому будинку» підлягає закриттю.

У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Харківської міської ради - Гусєва А.В. подала до суду клопотання, в якому просила підготовче судове засідання проводити без участі представника Харківської міської ради. Проти закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду подав клопотання, в якому зазначив, що ним до суду було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про звільнення земельної ділянки, на якій розташована прибудова квартири. Судове засідання, яке призначене на 09 січня 2024 року, просив провести без фіксації судового процесу та за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з положеннями статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа-учасник приватноправових відносин.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, перелік яких наведено в цій статті.

Відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Вжитий у цьому приписі термін «суб`єкт владних повноважень» згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України (пункт 5 частини першої статті 19 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні), відповідно, зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

ОСОБА_2 вважає, що позов стосується реалізації позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства в сфері містобудівної діяльності, та спір про цивільне право відсутній і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як свідчать матеріали справи, Харківська міська рада звернулась до суду з позовом про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації та звільнення земельної ділянки від самочинної прибудови.

Більше того, Харківська міська рада вказує на те, що вона звернулась до суду з позовом про захист права комунальної власності територіальної громади міста на земельну ділянку відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 375 ЦК України право на забудову власник реалізує за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (частина четверта статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Більше того, відповідно до ч.3 ст.19 КАС України, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, окрім заявлених основних (інших) позовних вимог позивач також у позові зазначав, що самовільно зайняту відповідачем земельну ділянку, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва, а саме прибудова до квартири АДРЕСА_2 , слід звільнити. Позов обґрунтовано, зокрема, порушенням вимог статей 319, 375, 376 ЦК України, статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При цьому, позов про знесення самочинного будівництва позивач аргументував не реалізацією передбачених законами України повноважень суб`єкта владних повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку, що підтверджує приватноправовий характер спірних правовідносин.

Здійснення означеного державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що підтверджує владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин. Натомість міська рада в межах наданих їй законами повноважень відповідного контролю не здійснювала, рішень, обов`язкових для виконання відповідачем, не приймала, приписів про усунення порушень не видавала, а спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права (близькі за змістом висновки щодо юрисдикції суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13-ц, від 7 серпня 2019 року у справі № 523/11508/18).

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у праві № 520/9253/17 (провадження № 14-312 цс 19).

Крім того, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або місцевого самоврядування і суб`єктом приватного права, зокрема фізичною особою, в якому орган звернувся до суду з позовом про захист цивільного права, зокрема права на забезпечення схоронності нерухомого майна, яке є частиною комунальної власності. Такий спір з фізичною особою слід розглядати за правилами цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт владних повноважень (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 1 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц) і від 30 травня 2018 року у справі № 523/16876/14-а.

Спір між власником земельної ділянки (в тому числі органом місцевого самоврядування) щодо захисту майнового права на цю земельну ділянку та особою яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на цій земельній ділянці, підлягає розгляду за правилами господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18).

З огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, який стосується речового права фізичної особи та, водночас, не пов`язаний з виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що цей спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Отже, враховуючи, що вимоги позивача спрямовані на захист майнових прав власника спірного майна, а не на захист від протиправних дій в сфері публічно-правових відносин, суд з урахуванням наведених вище правових позицій Верховного Суду доходить висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Підстави для скасування ухвали про забезпечення позову також відсутні, зважаючи на те, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частини сьома-десята статті 158 ЦПК України).

Керуючись статтями 1, 4, 5, 19, 258, 260 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження в частині позовних вимог та скасування ухвали про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Державний реєстратор - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, про скасування рішення про реєстрацію змін до права власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права власності, скасування декларації, звільнення земельної ділянки - відмовити.

Підготовче судове засідання відкласти на 29 лютого 2024 року 14 год 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб - порталі судової влади України.

Повний текст ухвали складено 09 січня 2024 року.

Суддя В. М. Яковлева