Житомирський апеляційний суд
Справа №204/8858/23 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №204/8858/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у якому просив витребувати у ОСОБА_4 автомобіль марки INFINITI, модель - G35 (2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , колір - сірий). Позов мотивований тим, що 04.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством комерційним Банком «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №76/П/19/2008-840. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №GL2N79735, право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС». 19 червня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за №1593, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 756742, 86 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС». 02 липня 2020 року приватним виконавцем Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з виконання виконавчої напису №1593 від 19.06.2020 та 15.07.2020 позивачем отримано заявку приватного виконавця на реалізацію арештованого автомобіля ОСОБА_1 : INFINITI G35 (2007 рок випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір - сірий). Відповідно до протоколу №494855 проведення електронних торгів 03.08.2020 та акту від 11.08.2020 електронні торги автомобіля INFINITI G35 відбулися, переможець торгів - ОСОБА_4 . Разом з тим, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.03.2021 у справі №755/10322/20, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.06.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №1593, про стягнення заборгованості за кредитним договором №76/П/19/2008-840 від 04.03.2008. Отже, у зв`язку із скасуванням підстави, що слугувала для відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4, а саме визнання виконавчого напису №1593 таким, що не підлягає виконанню, в результаті якого було продано автомобіль, який належав на праві власності ОСОБА_1 , виникло право на повернення зазначеного автомобіля.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18.12.2023 замінено первісного відповідача ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки INFINITI, модель G35, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , колір - сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 433,90 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На обґрунтування доводі апеляційної скарги зазначає, що судове рішення не є законним та обґрунтованим винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що як вбачається із змісту численних постанов Верховного Суду, склалась стала судова практика, яка полягає у тому, що застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно де частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача. Вказує, що жодним судовим рішенням результати проведених електронних торгів стосовно зазначеного автомобіля не були визнані недійсними. Зазначені обставини підтверджуються копіями судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції. Незважаючи на те, що у світлі висновків з питань застосування права, викладених у постановах Верховного Суду, факт визнання або невизнання торгів недійсними, має суттєве значення для правильного вирішення справи при розгляді позовів про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції зміст висновків Верховного Суду проігнорував та без належного обґрунтування дійшов до протилежного висновку.

05 червня 2024 року на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2024 без змін. Зазначає, що у зв`язку зі скасуванням підстави, що слугувала для відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4, а саме визнання виконавчого напису, який вчинений 19.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №1593 таким, що не підлягає виконанню, та вчинення виконавцем дій, після відкриття виконавчого провадження в порядку примусового виконання, в результаті якого було продано автомобіль, який належав на праві власності позивачу, у позивача виникає право на повернення зазначеного автомобіля, оскільки останній вибув з права власності останнього поза його бажанням на підставі виконавчого документа, який визнаний таким, що не підлягає виконанню. Більше того, представником заявника до приватного виконавця було подано відповідну заяву у якій останній повідомляв виконавця про подання позову із вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та просив утриматися від дій, направлених на виконання спірного виконавчого напису. Зазначені обставини дозволяють стверджувати, що заявник вжив всіх можливих заходів, для того щоб не допустити вибуття зі свого володіння спірного транспортного засобу. Заявник погодився би з доводами скаржника за умови, якби звернення стягнення відбувалось на підставі судового рішення, яке набрало законної сили у порядку та на умовах, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», проте, стягнення відбувалось на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не рішення суду. Отже, апеляційна скарга є необґрунтованою та не може бути задоволена.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що оскільки автомобіль INFINITI G35, 2007 року випуску, вибув з володіння ОСОБА_1 не з його волі, а на підставі виконавчого напису №1593 від 19.06.2020, який в подальшому рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12.03.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню, відтак витребування автомобіля від добросовісного набувача є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, що узгоджуються із викладеними в постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 200/7407/19.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 04.03.2008 між Відкритим акціонерним товариством комерційним Банком «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №76/П/19/2008-840. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №GL2N79735, право вимоги за кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС».

19 червня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за №1593, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 756742, 86 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС».

02 липня 2020 року приватним виконавцем Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_4 з виконання виконавчої напису №1593 від 19.06.2020 року.

13 липня 2020 року приватним виконавцем Телявським А.М., в межах ВП № НОМЕР_4, сформовано заявку № 4347 на реалізацію арештованого майна на ДП «СЕТАМ», а саме: належного боржнику ОСОБА_1 транспортного засобу марки INFINITI, моделі G35, 2007 року випуску, сірого кольору, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість якого згідно звіту про оцінку майна станом на 08.07.2020 складає 243390,00 грн.

15 липня 2020 року ОСОБА_1 отримано заявку приватного виконавця на реалізацію арештованого автомобіля INFINITI G35 (2007 рок випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір - сірий).

У відповідності до протоколу №494855, 03.08.2020 проведено електронні торги, в ході яких продано транспортний засіб марки INFINITI, моделі G35, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий, переможець торгів - ОСОБА_4 , ціна продажу 243390,00 грн.

Згідно акту від 11.08.2020 про проведені електронні торги, сформованого відповідно до протоколу про проведені електронні торги №494855 від 03.08.2020 переможець торгів ОСОБА_4

12 березня 2021 у справі № 755/10322/20 Галицьким районним судом м.Львова ухвалено рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 19.06.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем і зареєстрований в реєстрі за №1593, про стягнення заборгованості за кредитним договором №76/П/19/2008-840 від 04.03.2008 року. Рішення суду набрало законної сили 09.07.2021.

У відповідності до листа Головного сервісного центру МВС № 31/2027АЗ-25317-2023 від 09.11.2023 автомобіль INFINITI G35, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , після його перереєстрації на ОСОБА_6 в серпні 2020 року, неодноразово відчужений на користь фізичних осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) та востаннє - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 7718/23/006269 від 23.10.2023 та договору комісії № 7718/23/006269 від 21.10.2023, продавець (комісіонер) ТОВ «ЮНІКАРС», комітент ОСОБА_9 ціна продажу 250000 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки INFINITI G35, сірого кольору, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , є ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що скасування виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого були проведені електронні торги з реалізації належного йому транспортного засобу, є підставою для витребування автомобіля з чужого незаконного володіння.

Щодо вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц (провадження № 61-32603св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17 (провадження № 61-14765св20), від 07 травня 2022 року у справі № 640/14276/17 (провадження № 61-14677св21).

Вбачається, що виконавчий напис нотаріуса було здійснено 19 червня 2020 року, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., зареєстрований за №1593, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 2756742,86 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ХАУС».

03 серпня 2020 року проведено електронні торги, в ході яких продано транспортний засіб марки INFINITI, моделі G35, 2007 року випуску, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , колір сірий, переможець торгів - ОСОБА_4 , ціна продажу 243390,00 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.03.2021 у справі №755/10322/20, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 19.06.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №1593, про стягнення заборгованості за кредитним договором №76/П/19/2008-840 від 04.03.2008 року.

Разом з тим, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва ід 19.05.2022 по справі 755/16517/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу, акту проведення електронних торгів було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2022 вищевказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін та в подальшому постановою Верховного Суду від 08.05.2023 рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції залишено без змін.

Як встановлено судом, судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ухвалено 02 березня 2021 року, натомість прилюдні торги з реалізації належного позивачеві транспортного засобу проведені 03 серпня 2020 року, тобто на момент проведення електронних торгів виконавчий напис нотаріуса був чинний.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень (частина друга статті 388 ЦК України).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який надалі було підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 592/7963/16-ц (провадження № 61-32603св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 639/7253/18 (провадження № 61-1287св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 295/3225/17 (провадження № 61-14765св20), від 07 травня 2022 року у справі № 640/14276/17 (провадження № 61-14677св21).

Враховуючи, що електронні торги з реалізації належного ОСОБА_1 транспортного засобу не визнані недійсними, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для витребування автомобіля, який був реалізований на таких торгах, на користь позивача в порядку статті 388 ЦК України.

Вищенаведене узгоджується із постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 761/902/21.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 200/7407/19 є помилковими, оскільки у зазначеній справі було скасовано судове рішення на підставі якого квартира вибула з володіння ОСОБА_1 не з її волі.

Тобто обставини, встановлені судом в цій справі, відрізняються від фактичних обставин, встановлених у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №200/7407/19.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Відтак, рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі вказав витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат, ОСОБА_3 надав договір №1/1/24ц від 06.03.2024 про надання правової допомоги, додаткову угоду про надання правової допомоги, акт надання допомоги №1 від 19.03.2024, згідно якого сторони погодили, що розмір гонорару становить 13000,00 грн та складається з наступних наданих послуг: фотокопіювання матеріалів справи в суді першої інстанції на ознайомлення з ними - 2500,00 грн; пошук можливих судових рішень, їх правовий аналіз, виготовлення копій - 3500,00 грн; складання відзиву на позов 4000,00 грн; складання заяви про залучення до участі у справі третіх осіб - 1000,00 грн; складання повідомлення на адресу попереднього власника автомобіля та продавця - 1000,00 грн, складання попереднього розрахунку судових витрат по справі - 1000,00 грн.

Згідно платіжної інструкції № @2PL214993 від 06.03.2024 ОСОБА_2 сплатив АБ «Романов та Партнери» 500,00 грн, відповідно до квитанції №75 від 16.03.2024 ОСОБА_2 сплатив АБ «Романов та Партнери» 5000,00 грн за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Таким чином враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті про надання правової допомоги від 29.03.2024, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів дійшла висновку про зменшення витрат на правову допомогу надану в суді першої інстанції з 13 000,00 грн до 8000,00 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплатив 3650,85 грн судового збору, згідно квитанції №8693-8177-0867-1967 від 18.05.2024 року.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3650 грн 85 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3650 грн 85 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 06 червня 2024 року.

Головуючий

Судді