ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області
головуючого судді: Осаулової Н.А.,
за участю секретаря: Цвик А.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, -
У квітні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) через представника ОСОБА_3 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області за допомогою системи «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просила стягнути з останньої на свою користь суму заборгованість за договором позики від 12.08.2023 року та від 20.08.2023 року у сумі основного боргу в розмірі 23 500,00 грн., процентів 1 312,79 грн. та 3% річних 229,79 грн., а також витрати по сплаті судового збору 1 211,20 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2023 року та 20.08.2023 року між сторонами укладено договори позики за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. та 8 500,00 грн. відповідно, всього 23 500,00 грн., а остання зобов`язалася повернути кошти до 15 вересня 2023 року.
До теперішнього часу кошти повернуті не були. За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем також нараховано на суму боргу за договорами позики 3% річних за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року у сумі 229,79 грн. та на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року у сумі 1 312,79 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідач не повернула кошти, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення не подавала.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України).
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 12.08.2023 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. із терміном повернення до 15 вересня 2023 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 14).
Крім того, 20.08.2023 року відповідач ОСОБА_2 отримала у борг від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн. із терміном повернення до 15 вересня 2023 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с. 15).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13.
search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843245/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1#843245" title="Цивільний кодекс України; нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003">Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписок, між позивачем і відповідачем укладено правочини, які по суті є договорами позики.
Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.
Згідно даних розписок, позичальник ОСОБА_2 зобов`язалася повернути суму позики за розписками від 12.08.2023 року та 20.08.2023 року у загальній сумі 23 500,00 грн. до 15 вересня 2023 року, однак, в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов`язання не виконала і не повернула належні позивачу грошові кошти.
Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу суму боргу у загальному розмірі 23 500,00 грн.
При цьому, як вбачається із змісту позовних вимог, на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивачем нараховано проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року у сумі 1 312,79 грн.
Як визначено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
У даній же справі проценти за користування позикою позичальником нараховано з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року, тобто після закінчення періоду правомірного користування грошовими коштами, а тому, такі вимоги задоволені бути не можуть.
Стосовно стягнення 3 % річних слід зазначити наступне.
В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).
Розмір 3% річних було перевірено та перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» та за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року становить 229,79 грн.
Таким чином розглядаючи справу у мужах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти заборгованості за Договором позики від 12 серпня 2023 року в сумі 15 000,00 грн., за Договором позики від 20 серпня 2023 року в сумі 8 500,00 грн., 3% річних за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року у сумі 229,79 грн. у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, а тому, позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 192, 207, 526, 533, 612, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 133, 137, 141, 211 223, 263, 265, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти заборгованості за Договором позики від 12 серпня 2023 року в сумі 15 000,00 грн., за Договором позики від 20 серпня 2023 року в сумі 8 500,00 грн., 3% річних за період з 16.09.2023 року по 12.01.2024 року у сумі 229,79 грн., судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., а разом 24 940,99 грн..
У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення процентів за договором позики, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, визначених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Осаулова

Рішення суду виготовлено 10.06.2024 року