КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 757/2190/24-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9045/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Головко Ю.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

секретар - Черняк Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Величка Романа Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року,

встановив:

у січні 2024 року державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на його виконанні перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 20 022 874 грн. 77 коп., а боржник ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2024 року подання було задоволено, обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2011 року у справі № 2/2079/11.

Не погоджуючись з ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин та керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та їхніх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи в судовому засіданні 04 червня 2024 року, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 30951585 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2079/11 від 07 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 20 022 874 грн 77 коп. боргу. Зазначав, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань, не надає доказів щодо наявності об`єктивних причин, наприклад тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, що унеможливлюють виконання ним рішення суду, що є підставою для встановлення йому тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києвавід 16 січня 2024 року подання було задоволено, обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 13 жовтня 2011 року у справі № 2/2079/11.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник був обізнаний про існування заборгованості, однак рішення суду не виконував, не вчиняв дій, спрямованих на погашення заборгованості, що свідчить про ухилення боржника від виконання рішення суду. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення ним умисних дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Так, ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Частинами 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 вказаного Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Матеріали справи свідчать про те, що державним виконавцем вчинялись передбачені законодавством виконавчі дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, а саме: винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанова про арешт коштів та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про ухвалене судом рішення та повідомленим про початок його примусового виконання, об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання ним рішення суду не наводив, дій, спрямованих на виконання своїх зобов`язань, не вчиняв.

Саме по собі посилання боржника на те, що розмір заборгованості є значним, не свідчить про те, що невиконання його зобов`язань обумовлене об`єктивними причинами.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не ухилявся від виконання своїх зобов`язань колегія суддів вважає неспроможними, оскільки доказів про те, що ним вчиняються будь-які дії, спрямовані на виконання рішення суду, однак вказаному перешкоджають об`єктивні обставини, до суду не надано.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, боржник ОСОБА_1 не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з підстав належного виконання ним своїх зобов`язань, надавши про це відповідні докази.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києвавід 16 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді