Справа № 145/972/23
Провадження №2/145/166/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" січня 2024 р. смт. Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л. В. ,

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" про визнання незаконним та скасування п.2 наказу № 50-ос від 31 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати п.2 наказу № 50-ос від 31 січня 2023 року Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (далі - ПрАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" ).

Поданий позов обґрунтовує тим, що з 08 жовтня 2001 він був прийнятий на роботу до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону», де і працював на різних посадах. 27 травня 2003 року він був переведений учнем електромонтера виробничого цеху. 01 липня 2011 року він отримав максимальний 5 розряд електромонтера з ремонту обслуговування електроустаткування виробничого цеху №1, 04 жовтня 2012 року він був призначений бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху №1, який в подальшому в 2017 році було перейменовано на бетонозмішувальний цех. За весь період своєї трудової діяльності чесно та сумлінно дотримувався вимог чинного законодавства та виконував свої обов`язки. Однак після переходу до іншої первинної профспілкової організації, а саме: профспілки залізничників та транспортних будівельників України ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» по відношенню до нього розпочались дискримінаційні дії з примусом до звільнення з підприємства, внаслідок чого його було звільнено з посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року його звільнення було визнано незаконним та він був поновлений на посаді. На виконання вказаного рішення суду відповідачем 31 січня 2023 року видано наказ № 50-ос, відповідно до п.2 якого поновлено його на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального з 31 січня 2023 року. Однак пункт 2 цього наказу відповідача він вважає незаконним так як його фактично мало бути поновлено на попередній посаді бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху № 1, тобто на посаді, яку він займав до звільнення. Проте, відповідач поновивши його не на цій посаді фактично перевів його на іншу посаду з іншими обов`язками, яку він не обіймав до звільнення.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 16 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

28 серпня 2023 року відповідач надав суду відзив, в якому заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач вказує про те, що 31 січня 2023 року на підприємстві було видано наказ, яким позивача поновлено на роботі. Лише 17 березня 2023 року позивач з"явився на підприємстві разом з державним виконавцем, яким було складено акт про виконання рішення суду у повному обсязі, а 27 квітня 2023 року було винесену постанову про закінчення виконавчого провадження. Також державний виконавець звертався до суду із заявою про роз`яснення рішення суду про те, на якій посаді потрібно поновити позивача, однак судом було відмовлено у задоволенні заяви, так як рішення суду є зрозумілим. Зазначає, що в даному випадку взагалі відсутній предмет спору. Крім іншого, зазначає, що позивач згідно до розрахункових листів по нарахуванню та виплаті заробітної плати з 2010 по 2023 рік працював електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання, а не кимось іншим.

30 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, наведені у відзиві є безпідставними, бо перебуваючи на посаді бригадира його було звільнено з посади на якій він не перебував - електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху. В рішенні суду не вказано, що його потрібно поновити на посаді, яку він до звільнення не обіймав і відповідач намагається таким чином ввести в оману суд.

На розгляд справи до суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Суд вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 04 жовтня 2012 року він був призначений бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху №1, який в подальшому в 2017 році було перейменовано на бетонозмішувальний цех, а 06 листопада 2020 року його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпПУ.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року звільнення ОСОБА_1 було визнано незаконним та поновлено його на посаді. Вказане рішення набрало законної сили, а 10 березня 2023 року на його виконання судом видано виконавчий лист.

Зі змісту мотивувальної частини вказаного рішення суду вбачається, що судом встановлено, що 06 листопада 2020 року відповідач видав наказ № 127-ОС про звільнення з роботи ОСОБА_1 , електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального з 06 листопада 2020 року за п.2 ст.40 КЗпПУ за станом здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи.

При цьому, суд вважав, що вказаний наказ підлягає скасуванню, оскільки відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 04 жовтня 2012 року призначений бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху № 1, а звільнено його було як електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху.

На виконання вищевказаного рішення суду відповідачем 31 січня 2023 року видано наказ № 50-ос, відповідно до п.2 якого позивача ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального з 31 січня 2023 року.

З копій помісячних відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 2010 по 2023 рік, копій документів, на підставі яких проводились нарахування йому заробітної плати за вказаний же період, вбачається, що посада позивача ОСОБА_1 значиться як електромонтер.

З цього приводу представник відповідача зазначав, що позивач працював саме електромонтером з ремонту та обслуговування електрообладнання, а не кимось іншим.

Проте, суд не погоджується з доводами представника відповідача, так як у трудовій книжці позивача міститься запис від 04 жовтня 2012 року про призначення ОСОБА_1 бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху № 1.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Частина 5 статті 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Відповідно до ст.141 КЗпП власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст.76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №709/1465/19 провадження №61-5363св20 зазначив, що при розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів у трудовій книжці 04 жовтня 2012 року був призначений бригадиром бригади електромонтерів виробничого цеху № 1 Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону", звільнено його було як електромонтера з ремонту обслуговування електрообладнання цеху, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року він був поновлений на посаді, а поновлення на роботі включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення, однак відповідач п.2 оскаржуваного наказу № 50-ос від 31 січня 2023 року поновив позивача на іншій посаді - електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального, суд приходить до висновку про визнання незаконним та скасування п.2 оскаржуваного наказу.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Що стосується інших письмових доказів наданих сторонами, зокрема матеріалів листування, то суд не вбачає за необхідне вдаватись до зазначення оцінки таких доказів, з огляду на те, що вони не стосуються предмету спору.

Керуючись ст.ст.141,235 КЗпПУ України ст.ст.12, 76-80, 81,263 - 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" про визнання незаконним та скасування п.2 наказу № 50-ос від 31 січня 2023 року, задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.2 наказу № 50-ос від 31 січня 2023 року Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону", відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання цеху бетонозмішувального з 31 січня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 січня 2024 року.

Суддя Копилова Л. В.