Справа № 451/577/23 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/972/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника Львівської обласної

прокуратури Кульчицького Є.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури Миколи Друзюка на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

04.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення (оранжерею), загальною площею 215,6 кв.м., що складається із: підвалу площею 21,2 кв.м., паливної площею 21,6 кв.м., оранжереї площею 53,8 кв.м., оранжереї площею 62,0 кв.м., оранжереї площею 54,6 кв.м., тамбура площею 2,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради №320 від 09.12.2007 року розташованій у міському парку споруді оранжереї було присвоєно окрему поштову адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

14.12.2007 року на підставі Біржової угоди №158 (товарна біржа «Універсальна») позивачем придбано у Радехівської міської ради металевий каркас оранжереї і, відповідно до акту прийому-передачі від 14.12.2007 року, Радехівська міська рада передала йому ( ОСОБА_1 ) у власність споруду колишньої оранжереї в міському парку АДРЕСА_1 .

З моменту придбання приміщення оранжереї він відкрито володіє, користується та розпоряджається даним майном. Маючи намір оформити право власності на оранжерею в адміністративному порядку, звернувся в органи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, однак, в реєстрації належної йому оранжереї було відмовлено у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів.

Відтак, він має невизнане право власності на приміщення нежитлової будівлі (оранжереї) по АДРЕСА_1 , загальною площею 215,6 кв.м., тому, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення (оранжерею), загальною площею 215,6 кв.м., що складається із: підвалу площею 21,2 кв.м., паливної площею 21,6 кв.м., оранжереї площею 53,8 кв.м., оранжереї площею 62,0 кв.м., оранжереї площею 54,6 кв.м., тамбура площею 2,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Радехівської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1999 грн.

Рішення суду оскаржив заступник керівника Львівської обласної прокуратури Микола Друзюк в інтересах держави, вказуючи, що оскаржуваним рішенням суду порушено інтереси територіальної громади міста Радехова, оскільки визнано право власності на майно, яке знаходиться на землях комунальної власності, в обхід встановлених законодавством процедур, що призвело до позбавлення органу місцевого самоврядування належного йому майна.

Вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 344 ЦК України, судом не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування норми вказаної статті.

Наголошує, що відповідно до Біржової угоди №158 від 14.12.2007 року між Радехівською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу лише на металевий каркас оранжереї (п.1.2, 1.4 Договору), позаяк, згідно з актом прийому-передачі від 14.12.2007 року Радехівська міська рада передала у власність ОСОБА_1 споруду колишньої оранжереї у міському парку у АДРЕСА_1 , вже як фізичній особі.

Із вказаного випливає, що позивач придбав у Радехівської міської ради лише металевий каркас оранжереї, а не об`єкт нерухомості будівлю оранжереї площею 215,6 кв.м., і жодний документ, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує набуття у власність позивача саме об`єкта нерухомості будівлі оранжереї, площею 215,6 кв.м., відтак, таке набуття є незаконним.

Також звертає увагу, що споруда (металевий каркас), згідно Державних будівельних норм, не є будівлею, та, відповідно до ст.344 ЦК України, не може бути об`єктом набувальної давності.

Відтак, за позицією прокурора, вказане свідчить, що позивач достовірно знав, що заволодів чужим майном, яке йому не належало, а також був обізнаний про відсутність підстав для набуття права власності на приміщення будівлі оранжереї в АДРЕСА_1 , що виключає добросовісність володіння.

Зазначає, що судом першої інстанції наведені обставин залишено поза увагою та надано неправильну правову оцінку виниклим правовідносинам.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

19.11.2024 року відповідач Радехівська міська рада Львівської області подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури просить залишити без задоволення, а рішення Радехівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з частиною третьою статті 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років, а на рухоме майно через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, виснувала, що «за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник».

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 27 березня 2024 року у справі № 462/2756/18 , від 02 травня 2024 року у справі № 472/713/22.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на підставі заяви приватного підприємця ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради №320 від 09.12.2007 року присвоєно окрему поштову адресу розташованій в міському парку міста Радехова споруді оранжереї, а саме: м. Радехів, проспект Відродження, 1-г (а.с.16).

Згідно з Біржовою угодою №158 від 14.12.2007 року, вчиненою на Універсальній товарній біржі, між Радехівською міською радою в особі голови Кутенського В.Г., з однієї сторони (продавець) та членом біржі ОСОБА_2 , представником за дорученням приватного підприємця ОСОБА_1 , з другої сторони (покупець), укладено договір купівлі-продажу майна, яке належало Радехівській міській раді, а саме: металевого каркасу оранжереї, бувшого у використанні, вагою чотири тони, згідно акту прийому-передачі, за біржовою ціною без ПДВ 2500 грн., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору купівлі-продажу передбачено, що покупець стає власником придбаного майна після повної сплати його вартості, а продавець зобов`язується передати покупцю майно в строки до 18.12.2007 року, за наслідками чого сторони складають акт прийому-передачі вказаного майна.

Згідно з пунктом 5.5 договору, цей договір зареєстровано на товарній біржі «Універсальна» на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1992 року зі змінами та доповненнями.

14.12.2007 року між продавцем Радехівською міською радою та покупцем ОСОБА_1 складено акт прийому-передачі (а.с.17), згідно з яким, Радехівська міська рада передала у власність ОСОБА_1 споруду колишньої оранжереї в міському парку АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на будівлю оранжереї, виготовленим 22.04.2021 року комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.18-24), приміщення будівлі оранжереї в АДРЕСА_1 , загальною площею 215,6 м. кв., складається з: підвалу площею 21,2 кв.м., паливної площею 21,6 кв.м., оранжереї площею 53,8 кв.м., оранжереї площею 62,0 кв.м., оранжереї площею 54,6 кв.м., тамбура площею 2,4 кв.м.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного 14.03.2023 року оцінювачем ТОВ «Агенство нерухомості «Габріель», ринкова вартість будівлі оранжереї, загальною площею 215,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для цілей оподаткування складає 199892 грн. (а.с.31-41).

З додатково наданих суду апеляційної інстанції письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , як приватний підприємець, 25.02.2011 року звертався до Радехівської міської ради із заявою про оформлення права власності на споруду оранжереї в міському парку за адресою: АДРЕСА_1 , однак, рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради №95 від 12.04.2011 року ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні права власності на вказану споруду оранжереї та зобов`язано до 01.06.2011 року через ліцензовану організацію розробити проект реставрації споруди оранжереї з ідентичним збереженням архітектурних форм та відтворення метало-художніх оформлень каркасу з подальшим погодженням на черговому засіданні виконкому.

Однак, доказів про виконання позивачем пункту 2 рішення виконкому немає.

З наведеного слідує, що існує позасудовий порядок вирішення органом місцевого самоврядування питання щодо оформлення права власності на споруду оранжереї після здійснення робіт по її реставрації на підставі розробленого через ліцензовану організацію та погодженого виконавчим комітетом Радехівської міської ради проекту реставрації, якого позивачем не дотримано. Натомість, позивач звів будівлю з фундаментом та бетонними стінами в парковій зоні міста на землях комунальної власності без необхідних для цього дозвільних документів, що має ознаки самочинного будівництва, а відтак, не може свідчити про добросовісність позивача та законність об`єкта володіння для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Підсумовуючи все вище наведене, необхідно зазначити, що майно, на яке позивач заявляє свої права власності за набувальною давністю, не було сформоване як об`єкт нерухомого майна (відсутній акт про прийняття в експлуатацію такого об`єкта нерухомого майна, як будівлі оранжереї, площею 215,6 кв.м.).

Таким чином, в даному випадку відсутні усі обов`язкові ознаки для набуття права власності за набувальною давністю.

У зв`язку з наведеним, визнання позову відповідачем не може бути прийнято судом, оскільки таке суперечить вимогам закону.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і ухвалив рішення про задоволення позову за відсутності для цього визначених законом підстав, чим допустив порушення норм матеріального права, що, відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, має наслідком скасування оскаржуваного рішення та ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача за безпідставністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури, за наслідками розгляду якої у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, понесені апелянтом по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2999 грн., підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури Миколи Друзюка задовольнити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлове приміщення (оранжерею) за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Львівської обласної прокуратури судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2999 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 листопада 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич