Справа № 157/2360/23
Провадження №2-о/157/10/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Солошик Д.В.,

представника служби у справах дітей - Решетовської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Камінь-Каширської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою (заінтересована особа - ОСОБА_2 ), в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вимог зазначає, що заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 2 жовтня 2018 року, розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 . Від цього шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще у травні 2022 року ОСОБА_2 залишила проживати малолітню дитину ОСОБА_3 разом з ним. Він та малолітня дитина ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами з Бахмутського району Донецької області, повністю втратили житло та майно, він втратив постійну роботу. Наразі він з дочкою влаштувалися на тимчасове проживання у с. Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області. Малолітню дитину ОСОБА_3 з травня 2022 року він виховує та утримує повністю сам, також сам вирішує всі побутові питання їх родини переселенців (оренда житла, організація дистанційного навчання дитини, проблеми, які пов`язані з нестачею елементарних побутових речей: посуд, постіль, одяг, взуття тощо). Мати жодної участі в утриманні та вихованні дочки не приймає, з дитиною вже півтора роки не проживає. З метою вирішення нагальних питань, пов`язаних з навчально-виховним процесом ОСОБА_4 , її оздоровленням, лікуванням, відпочинком, отриманням додаткової державної та міжнародної соціальної/гуманітарної допомоги внутрішньо переміщеним особам (одиноким батькам та дитині), отримання пільг та гарантій при працевлаштуванні як одинокий батько (заборона без письмових пояснень відмовляти в прийняття на роботу, заборона встановлювати випробувальний термін, надання додаткової оплачуваної відпустки, заборона звільнення), а також з метою захисту інших прав дитини, у нього виникла потреба у встановленні факту самостійного виховання та утримання ним малолітньої дитини ОСОБА_1 . Зазначений факт підтверджується, зокрема довідкою про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи, рішенням виконавчого комітету міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, актом обстеження умов проживання малолітньої дитини. ОСОБА_5 продовжує дистанційне навчання у Званівській загальноосвітній школі 1-111 ступенів. Відповідно до довідки з навчального закладу вихованням дитини займається тільки він (батько), спілкується з класним керівником, тримає зв`язок з адміністрацією, а мати за період навчання не брала участі у вихованні ОСОБА_6 , не спілкувалася з адміністрацією та класним керівником.

Ухвалою судді від 29 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року до участі у справі залучено як заінтересованих осіб Службу у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Камінь-Каширської міської ради.

Ухвалою суду від 05 березня 2024 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у цивільній справі № 201/5972/22 за заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Ухвалою суду від 03 грудня 2024 року провадження у справі поновлено, оскільки обставини, які були підставою для зупинення провадження у справі відпали.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, представник заявника - адвокат Плахтій О.В. надіслала до суду заяву 18 жовтня 2024 року про розгляд справи у її та заявника відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник заінтересованої особи Решетовська Н.О. у судовому засіданні у вирішенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поклалася на розсуд суду.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд дійшов висновку, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, належить залишити без розгляду, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Відповідно до приписів зазначеної частини ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У цій справі заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та свою заяву обґрунтовує тим, що встановлення зазначеного факту є необхідним для вирішення нагальних питань, пов`язаних з навчально-виховним процесом дитини ОСОБА_4 , її оздоровленням, лікуванням, відпочинком, отриманням додаткової державної та міжнародної соціальної/гуманітарної допомоги внутрішньо переміщеним особам (одиноким батькам та дитині), отримання пільг та гарантій при працевлаштуванні як одинокий батько (заборона без письмових пояснень відмовляти в прийняття на роботу, заборона встановлювати випробувальний термін, надання додаткової оплачуваної відпустки, заборона звільнення), а також для захисту інших прав дитини.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує та утримує дитину.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України.

Частиною першою ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою).

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою ст. 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, необхідні для виховання дитини.

Сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Частиною 4 ст. 15 СК України встановлено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України).

За таких обставин, із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки у СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Частиною першою ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У цій справі заявник просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Так, у ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З огляду на зазначене, вбачається, що у цій справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини та/або ухилення від участі у вихованні та утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята cтатті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт самостійного виховання та утримання малолітньої дочки батьком не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, оскільки у цьому випадку вбачається спір про право, який не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, а визначена частиною першою ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання та утримання дитини, тому факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання та утримання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що із вимог заявника, з якими він звернувся до суду, вбачається спір про право, оскільки факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений рішенням суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору щодо позбавлення особи батьківських прав або інше.

Звернення із заявою про встановлення юридичного факту у цій справі необхідне заявнику для створення преюдиційного рішення для публічних відносин, що є недопустимим.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 352, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, Центр надання адміністративних послуг Камінь-Каширської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного судового рішення - 06 грудня 2024 року.

Головуючий: О.В. Антонюк