ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, мотивуючи його тим, що відповідачка є їхньою матір`ю.

Зазначали, що 13 липня 2023 року вони разом з батьком виїхали до Польщі, де наразі мають зареєстроване тимчасове місце проживання. 22 липня 2023 року їм виповнилося 18 років, втім вони продовжують навчатися на денній формі навчання.

Посилаючись на те, що у зв`язку із навчанням вони потребують матеріальної допомоги, яку наразі їм надає лише батько, просять суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно на час навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Павлоградський фаховий коледж Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», починаючи з 21 вересня 2023 року і до закінчення ним навчання. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно на час навчання в Західно-Донбаському професійному ліцеї м.Павлоград, починаючи з 21 вересня 2023 року і до закінчення навчання.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її сини дійсно навчаються на денній формі навчання. ОСОБА_2 навчається онлайн, втім не завжди з`являється на заняття. ОСОБА_3 , перебуваючи за кордоном, не може відвідувати заняття та його успіхи у навчанні є достатньо сумнівними. Крім того, вони обидва працюють. ОСОБА_2 також отримує стипендію. Вона проживає сама, хворіє та не може надавати фінансову допомогу. Крім того, в подальшому із неї будуть стягнуті аліменти на неповнолітню дитину котра перебуває за кордоном з батьком.

16 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 надала клопотання про долучення до матеріалів справи у якості доказів довідку №129 від 02 квітня 2024 року.

Також 16 квітня 2024 року відповідачка подала клопотання про витребування доказів, яке до задоволення не підлягає, оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що спір виник з приводу стягнення аліментів розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідачка є матір`ю позивачів.

Позивач ОСОБА_2 навчається на третьому курсі денної форми навчання в Відокремленому структурному підрозділі «Павлоградський фаховий коледж Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія», форма навчання бюджетна, термін закінчення ним коледжу - по 30 червня 2025 року.

Позивач ОСОБА_3 навчається на третьому курсі денної форми навчання в Західно-Донбаському професійному ліцеї м.Павлоград по професії «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів. Слюсар - ремонтник», форма навчання бюджетна, термін закінчення ним ліцею - по 27 червня 2024 року.

Відповідачка працює кухарем у Троїцькому ліцеї Троїцької сільської ради, проте довідки про розмір доходів відповідачем суду не надано.

Задовольняючи позов суд прийшов до висновку, що позивачі, які продовжують навчання, потребують матеріальної допомоги на час їх навчання, так як ніде не працюють, а відповідачка має можливість надавати позивачам таку допомогу. З урахуванням матеріального становища позивачів, матеріального становища відповідачки, враховуючи, що обов`язок утримання дитини, що продовжує навчання, покладено на обох батьків і батько позивачів надає їм таке утримання добровільно, а відповідачка не надає, проте може таку матеріальну допомогу надавати, встановив аліменти на кожного позивача, у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з 21 вересня 2023 року.

Колегія суддів не може погодитися у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Відповідно до принципу 2 та принципу 4 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі № 6-1296цс15 вказано про те, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199,200,201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу».

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У своїй постанові по справі №644/3610/16-ц від 17 квітня 2019 року Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує.

Частинами 1,2,3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 76,77,78,95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивачами при зверненні до суду із позовом було доведено те, що вони навчаються.

Так позивач ОСОБА_2 навчається на третьому курсі денної форми навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Павлоградський фаховий коледж Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія», форма навчання бюджетна, термін закінчення ним коледжу - по 30 червня 2025 року.

Посилання апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 навчається онлайн, втім не завжди з`являється на заняття, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів того, що вони відраховані чи припинили навчання немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачі працюють не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є недоведеними.

Доводи апеляційної скарги про те, що в подальшому із неї будуть стягнуті аліменти на неповнолітню дитину, котра перебуває за кордоном з батьком наразі, не можуть слугувати підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що до позову ОСОБА_3 долучив довідку, з якої судом першої інстанції було встановлено, що він навчається на третьому курсі денної форми навчання в Західно-Донбаському професійному ліцеї м.Павлоград по професії «Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів. Слюсар - ремонтник», форма навчання бюджетна, термін закінчення ним ліцею - 27 червня 2024 року (а.с.22).

16 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_1 надала клопотання про долучення до матеріалів справи у якості доказів довідку №129 від 02 квітня 2024 року (а.с.92-93).

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що доданий відповідачкою після подання апеляційної інстанції доказ (довідка №129 від 02 квітня 2024 року) має виключне значення для правильного вирішення справи та він не може не прийнятися до уваги.

Крім того, позивач ОСОБА_3 мав можливість заперечити проти дослідження в апеляційному суді нових доказів, дати на них пояснення та цими процесуальними правами скористався.

Таким чином, колегія суддів приймає до уваги довідку №129 від 02 квітня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 був відрахований з Західно-Донбаського професійного ліцею м.Павлограда - 22 березня 2024 року (93 зворот).

У зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на час навчання в Західно-Донбаському професійному ліцеї м.Павлоград, починаючи з 21 вересня 2023 року до 22 березня 2024 року. В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на його утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно на час навчання в Західно-Донбаському професійному ліцеї м. Павлоград, починаючи з 21 вересня 2023 року і до 22 березня 2024 року. В іншій частині позову відмовити.

В решті рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 червня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров