РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Кузь В.Я.

присяжних Нечипорука А.М.

Цип"ящука А.Є.

За участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

адвоката Гордона І.М.

представників медичнго закладу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

особи, відносно якої розглядається питання ОСОБА_6

законного представника - мами ОСОБА_7

заінтересованих осіб :

батька ОСОБА_8

бабці ОСОБА_9

розглянувши в закритому судовому засіданні у місті Львові в залі суду цивільну справу за заявою завідувача 25 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільц Ю.О. про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару, -

встановив:

Завідувач 25 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільц Ю.О. звернувся до суду із заявою про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

В обгрунтування заяви вказує на те, що 03 червня 2024 року об 14 год. 05 хв. у КНП ЛОР ЛОКПЛ в примусовому порядку, в супроводі батька ОСОБА_8 поступив гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів батьків, відомо, що під час навчання в школі вперше почав вживати несистематично канабіоїди. В 2018-2019 роках спробував "гриби". В 2020р. почав цікавитись релігійною тематикою, зокрема, знайшов собі "наставника" з Чечні та стверджував тоді, що є "9 душ і вони в різних обліках на Землі і можна самому собі потиснути руку, а він Бог і матір його - Матір Божа". Зі слів батьків, значні зміни в поведінці сина почали спостерігатись в 2023 р., а саме тоді почав розповідати, що "його сестра є його дитиною, бо всі діти ОСОБА_10 ", надалі переконував рідних в своєму "божественному походженні", а "сам він не з матеріального світу, тому не мусить працювати, а має знайти другу половинку, бо не є цілісним". Проживаючи з бабусею, почав розводити вдома антисанітарію, накопичував дивні речі, при цьому тривало (упродовж 20-ти хв) мив руки засобами для миття унітазу, щоб "очиститись", також речі "обпалював вогнем, щоб очистити їх енергетику"; розповідав, що має здібності "чаклувати", зокрема казав, щоб "бабуся йшла перевіряти банківську картку, бо він вже начаклував там на ній гроші", при цьому настрій пацієнта був мінливий, міг бути агресивним по відношенню до неї. Зі слів матері, був епізод, коли ОСОБА_6 зі стільцем в руках прийшов до бабусі, почав перед нею ним розмахувати, бив по столу ним та ніжкою від стільця, коли той розбився, замахнувся на неї. У зв?язку з вищеописаним станом та вживанням канабіоїдів перебував у реабілітаційному центрі "7 доріг", де отримував лікування Аріпіразолом та Вальпроєвою кислотою. Після повернення з реабілітаційного центру казав матері, що "скоро покине свою матрицю та зайде у її матрицю", переконував що "ми всі в ігрі". Також обіцяв мамі до дня народження "воскресити померлого діда", при цьому всіх оточуючих звинувачував у всьому, що довкола відбувається. 03.06.2024р. вночі став збудженим, розкидав вдома меблі в квартирі та розбив акваріум. По приїзду батьків чинив по відношенню до них активний опір, не реагував на їх звернення та наніс колючо-ріжучий поріз батькові у спину ножицями. У зв?язку з таким станом батьками був доставлений у КНП ЛОР "ЛОКПЛ". Під час огляду у відділенні сумісно із завідувачем відділення пацієнт під час розмови фрагментарно висловлює маячні ідеї персекуторного змісту (стверджує, що "батьки винні у всьому, що довкола відбувається, бо вони хочуть йому нашкодити, можливо це пов?язано якось з квартирою"), з підозрою ставиться до співбесідника, вимагає продемонструвати "посвідчення лікаря", всі події, що відчуваються довкола, трактує на власний лад та намагається диссимулювати власні хворобливі переживання: заперечує те, що наніс поранення батьку, бо "він впав сам на акваріум і порізався склом". У зв?язку з чим такий стан становить небезпеку для самого пацієнта та для оточуючих. В приймальному відділенні КНП ЛОР "ЛОКПЛ" ОСОБА_6 . оглянутий черговими лікарями-психіатрами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які дійшли до висновку, що ОСОБА_6 страждає на важкий психічний розлад, а саме: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії - F23.1 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МК-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку, в умовах психіатричного стаціонару.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.06.2024р. відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представники заявника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підримали заяву про госпіталізацію та лікування ОСОБА_6 в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Зазначили, що 03 червня 2024 року Гаїчка оглянутий в приймальтному відділенні, відмовився підписувати документи і у зв`язку з цим було вирішено про примусове лікування. Пояснили, що були заяви та пояснення батьків ОСОБА_6 з приводу його поведінки.

На уточнюючі питання головуючого завідувач 25 відділення КНП "ЛОКПЛ" ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_6 у відділенні поводиться спокійно, до всіх відноситься з недовірою, свою хворобу заперечує, нормально відповідає на питання та спілкується з іншими особами, говорить те, що йому потрібно.

Лікуючий лікар ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_6 погодився на медикаментозні ін"єкції, на даний момент він може забезпечити свої потреби, жодних дій в медичному закладі не вчиняє, після того, як ОСОБА_6 показали листок призначень, він погодився приймати ліки, харчується та п"є воду, раніше в психіатричному закладі не лікувався.

В судовому засіданні адвокат Гордон І.М. підтримав письмові пояснення, надані ним у відзиві за заяву про госпіталізацію, зазначив, що огляд ОСОБА_6 не свідчить про його агресивну поведінку, а факт нібито нанесення батькові тілесних ушкоджень не зафіксований у встановленому законом порядку. ОСОБА_6 здатний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

В судовому засіданні особа, відносно якої ставиться питання, ОСОБА_6 зазначив, що не є хворим та не потребує лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Не заперечив, що колись вживав канабіноїдні препарати, при цьому бажає добровільно пройти курс лікування у звичайній лікарні. Зазначив, що за подій, які мали місце 03.06.2024р. у нього з батьком виник словесний конфлікт на підвищених тонах і батько перший напав на нього, між ними відбувся конфлікт на побутовому рівні, жодних тілесних ушкоджень батькові він не спричиняв.

В судовому засіданні батьки особи, відносно якої ставиться питання, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , бабця ОСОБА_9 підтримали заяву, надали анлогічні пояснення, викладені у заяві, вважають, що ОСОБА_6 потрібна допомога в умовах стаціонарного медичного нагляду. Зазначили, що живучи разом, він виганяв бабцю, погрожував її вбити, нікого не слухає, постійно кричить.

В судовому засіданні прокурори, кожен, окремо, просили відмовити в задоволенні заяви, зазначив, що заява не підлягає задоволеню, оскільки заявником не доведено обгрунтованість заяви відповідно до законодавства України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви, суд приходить до переконання, що заява задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст.29,55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Висновком комісії лікарів - психіатрів 251-го відділення КНП ЛОР "ЛОКПЛ" від 04.06.2024 року встановлено, що громадянин ОСОБА_6 має діагноз (згідно МКХ-10) F23.1 - гострий поіморфний пихотичний розлад з симптомами шизофренії, що позбавляє його здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов`язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Парламентська Асамблея Ради Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7).

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар`єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими.

Відповідно до абзацу дев`ятого статті 1 Закону, усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

В судовому засіданні судом не встановлено, що ОСОБА_6 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють особою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих та неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Навпаки, в судовому засіданні представниками заявника підтверджено, що ОСОБА_6 не порушував режиму в умовах лікарні, самостійно за собою доглядав та себе обслуговував.

Крім того, на уточнюючі запитання в судовому засіданні, ОСОБА_6 давав чіткі, послідовні, змістовні відповіді, що свідчить про наявність у нього адекватного усвідомлення оточуючої реальності та сприйняття інформації.

Суду не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечить його життєдіяльність та доказів того, що він становить небезпеку для себе та оточуючих.

З цих підстав, суд приходить до переконання, що хворий не створює загрози для оточуючих, а щодо його спроможності самостійно задовільняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, то така спроможність є реальною.

За таких обставин, суд не знаходить об`єктивних підстав для поміщення ОСОБА_6 у примусовому порядку в психіатричний стаціонар, в порядку передбаченому ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу".

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що з боку заявника не доведено усіх умов щодо примусової госпіталізації ОСОБА_6 , а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви.

На підставі наведеного, керуючись статтями ст.. 55 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист основоположних прав людини, статтями 12, 81, 258,259, 263-265, 339-342, 343 - 346 ЦПК України, статтями 13,14 -16 , 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви завідувача 25 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» - Фільца Ю.О. про госпіталізацію та лікування громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. Кузь

присяжні А. Нечипорук

А. Цип"ящук