Провадження № 22-ц/801/63/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 рокуСправа № 127/13088/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач державна установа «Вінницька установа виконання покарань №1»,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» (далі ДУ «Вінницька УВП №1») про стягнення моральної шкоди. Зазначав, що він засуджений до довічного позбавлення волі , з 13.09.2004 року відбуває покарання в ДУ «Вінницька УВП № 1». Адміністрація відповідача вчиняє на нього умисний тиск і відбування покарання тривалий час супроводжується катуванням у вигляді нелюдського поводження, свідомо принижує його гідність людини та чоловічу честь. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року у справі № 120/10345/22 визнано незаконним та скасовано рішення дисциплінарної комісії ДУ «Вінницької УВП №1» №114 від 22.07.2022 року в частині адміністративного стягнення у вигляді догани застосованої до ОСОБА_1 . Вважає, що такими діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн, які просить стягнути на його користь.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував системність та умисність дій адміністрації ДУ «Вінницької УВП №1», в результаті чого дійшов помилкового висновку про визначення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі , з 2004 року відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1».

Рішенням дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» №114 від 22 липня 2022 року до засудженого ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне покарання у вигляді догани.

Рішенням Вінницького окружного суду від 27 лютого 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницької установи виконання покарань (№1) № 114 від 22.07.2022 року в частині адміністративного стягнення у вигляді догани застосованої до ОСОБА_1 (а.с.6-9).

У даній справі ОСОБА_1 підставами стягнення моральної шкоди зазначав, як незаконність дій та рішення адміністрації ДУ «Вінницька УВП №1», так і приниження його честі і гідності.

Задовольняючи позовні вимоги частково і стягуючи моральну шкоду у розмірі 1000 грн. , суд першої інстанції виходив з того, що позивачу ОСОБА_1 неправомірним рішенням було заподіяно моральну шкоду ,відшкодування якої він правомірно вимагає , оскільки рішення дисциплінарної комісії ДУ «Вінницька УВП №1» про застосування до нього дисциплінарного покарання у вигляді догани було рішенням суду визнано незаконним та скасовано .Щодо розміру відшкодування ,то визначений позивачем розмір моральної шкоди у 100 000 грн. не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості, оскільки не є розумним , а призводить до його безпідставного збагачення.

Колегія суддів вважає, що у цій частині суд першої інстанції вірно встановив і правильно оцінив обставини справи ,застосував норми права і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і відшкодування позивачу моральної шкоди , завданої незаконним рішенням відповідача , у розмірі 1000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є незначним і дискримінаційним по відношенню до позивача, є безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Згідно з статтею 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

За змістом частини першої статті 8 КВК України засуджені мають право, зокрема, на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню; на належне матеріально-побутове забезпечення у порядку, встановленому цим Законом та нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Частиною третьою статті 107 КВК України визначено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2014 року № 2186/5 (далі - Правила № 2186/5).

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (пункт 1 Правил № 2186/5).

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного суду від 27 лютого 2023 року визнано незаконним та скасовано рішення дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницької установи виконання покарань (№1) № 114 від 22.07.2022 року в частині адміністративного стягнення у вигляді догани застосованої до ОСОБА_1

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18) зазначено, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази.

У справі, яка переглядається, позивачем надано належні докази на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди неправомірним рішенням ДУ «Вінницька УВП №1» та доведено наявність усіх необхідних умов для застосування статей 23, 1173 ЦК України, про що правильно вказав суд.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що в силу положень частини четвертої статті 82 ЦПК України рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі № 120/10345/22 за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Вінницька установа виконання покарань №1» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії має преюдиційне значення у цій справі, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено факт незаконності рішення дисциплінарної комісії і вказана обставина належала до предмета доказування та безпосередньо досліджувалася і встановлювалася судом, що відображено в мотивувальній частині судового рішення. При цьому за результатами вирішення спору по суті суд визнав незаконним та скасував рішення дисциплінарної комісії Державної установи «Вінницької установи виконання покарань (№1) № 114 від 22.07.2022 року в частині адміністративного стягнення у вигляді догани застосованої до ОСОБА_1 .

Встановивши, що внаслідок неправовірного рішення ДУ «Вінницька УВП №1», що полягало у застосування до засудженого до довічного позбавлення волі дисциплінарного покарання у вигляді догани, що підтверджено преюдиційним рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 зазнав моральних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При цьому суд правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який є необхідним і достатнім, враховуючи принцип розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам статей 23, 1173 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01, § 62).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського суду з прав людини, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

За вказаних обставин, сам факт визнання адміністративним судом незаконності рішення дисциплінарної комісії, може бути достатнім для справедливої сатисфакції по відношенню до позивача. Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн, суд навів належне обґрунтування такого висновку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості такого відшкодування. Тобто, суд з`ясував доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідив надані докази. Визначений місцевим судом розмір моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не призведе до її безпідставного збагачення за рахунок коштів державного бюджету.

Разом з тим, частково підставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав оцінки підставам позову щодо заподіяння відповідачем йому такої шкоди катуванням, приниженням чоловічої честі, людської гідності.

Зі змісту ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Суд першої інстанції вимоги п.3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у повній мірі не виконав, в судовому рішенні не оцінював наявність чи відсутність обставини завдання відповідачем позивачу моральної шкоди ,як він вказував, шляхом приниження чоловічої честі, людської гідності та катуванням, тому оцінку цим обставинам повинен дати суд апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 в цій частині , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Юридичним складом правопорушення, яке може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Першочерговим завданням суду у такій категорії справ є захист честі та гідності позивача у разі встановлення факту підтвердженого посягання на них.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування в цивільному судочинстві визначений положеннями статей 81-82 ЦПК України і розподіляється таким чином, що позивач зобов`язаний довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів катування його відповідачем у вигляді нелюдського поводження, свідомого приниження його гідності людини та чоловічої честі . Відтак , правові підстави для відшкодування шкоди ОСОБА_1 та задоволення позову із зазначених підстав , відсутні.

Інші аргументи, наведені на обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права .

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення спірних правовідносин і висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір, однак належним чином не надав оцінки усім підставам позову, заявленого ОСОБА_1 , колегія суддів вважає необхідним змінити рішення Вінницького міського суду від 09 жовтня 2023 року, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський