Справа № 185/6641/23
Провадження № 2/185/1489/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря Преображенської К.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик Микола Васильович про визнання недійсним договору дарування квартири -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_3 через представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик Микола Васильович, про визнання недійсним договору дарування квартири.

27 травня 2023 року представник позивача подала уточнену позовну заяву. В обгрунтування позову зазначила, що позивач є людиною похилого віку, їй 82 роки. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1993 року позивачу належала квартира АДРЕСА_1 .

Із своїм сином, ОСОБА_4 , позивач домовилась переоформити на нього цю квартиру, а син буде за нею (позивачкою) доглядати.

17 березня 2020 року син прийшов до позивачки додому разом з своєю донькою - відповідачкою ОСОБА_2 , нотаріусом і знайомим сина - ОСОБА_5 .. Син повідомив, що договір буде укладати не він, а відповідачка. У нотаріуса із собою був вже готовий договір. Зі слів нотаріуса і свого сина позивачка помилково зрозуміла, що буде укладений договір, згідно якого вона передасть відповідачу квартиру, а остання буде за нею доглядати, тобто буде укладений договір довічного утримання. Інші родичі (син, його дружина та їх донька ОСОБА_6 ) будуть допомагати здійснювати догляд за нею.

Договір вона не могла прочитати через хворобу: у неї тремтіння рук і голови. Вважала, що укладає договір довічного утримання, і погодилась, щоб договір підписали за неї. Ні оригінал, ні копію з цього договору їй не надали.

Після укладання договору члени сім`ї сина постійно приходили до неї, допомагали по господарству, доглядали за нею. Вона вважала, що таким чином виконується укладений договір довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача ОСОБА_7 помер. Після цього члени його сім`ї знайшли для позивача доглядальницю, послуги якої ОСОБА_3 необхідно сплачувати самостійно.

30 грудня 2022 року у позивача з відповідачем виник конфлікт, в ході якого остання повідомила, що договору довічного утримання не існує, а між ними укладено договір дарування, залишила цей договір позивачу.

Позивач попросила знайомих прочитати договір, і таким чином вона з`ясувала, що 17 березня 2020 року між нею і відповідачкою в дійсності був укладений договір дарування, а не договір довічного утримання, як весь цей час вона вважала.

На час укладання оспорюваного договору позивачу було 79 років, вона вже була серйозно хвора, і через цей свій стан не могла прочитати договір. Слухаючи нотаріуса та свого сина, вона помилилася щодо природи правочину, прав і обов`язків сторін цього договору. Це призвело до неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і, як наслідок - укладання договір дарування, помилково вважаючи, що укладає договір довічного утримання.

Після укладання договору фактичної передачі майна між його сторонами не відбулося. Відповідач квартирою не користується.

Після 30.12.2022 року відповідач з позивачем не спілкується, не допомагає їй.

Позивач отримує пенсію в розмірі 7 176,09 грн. та близько 2 000 грн. державної соціальної допомоги, як інвалід дитинства, з яких доглядальниці щотижня сплачує 1400 грн.

Вона прикута до ліжка,не може самостійно пересуватися, втратила здатність до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду. Її доходів не вистачає для проживання.По квартирі утворилась заборгованість по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, за газ, теплопостачання та воду.

Узв`язку з помилково укладеним договором дарування, позивачка втратила єдине нерухоме майно, що їй належало. А тому вона не має змоги використати це майно для укладання договору довічного утримання, який би юридично гарантував довічне утримання позивачки, в тому числі її догляд.

Просить суд:

-визнати договір дарування квартири, укладений 17 березня 2020 року між нею ( ОСОБА_8 ) і ОСОБА_2 (Обдарована), посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком Миколою Васильовичем, згідно якого вона безоплатно передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , недійсним;

-скасувати рішення про державну реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51655555 від 17.03.2020 року)за ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 124, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 35972154 від 17.03.2020 року.

Відзив на позов відповідач не надала.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та послалися на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні надала письмову заяву про визнання позову в повному обсязі.

Третя особа - в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. В письмових поясненнях просив у позові відмовити, оскільки правочин, який є предметом розгляду, він посвідчив у відповідності з чинним законодавством.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно копії договору дарування квартири від 17 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) і ОСОБА_2 (Обдарована), ОСОБА_8 передала безоплатно у власність Обдарованій квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на підставі договору дарування квартири від 17.03.2020 року зареєстровано право власності на спірну квартиру, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 124, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 35972154 від 17.03.2020 року (а.с. 12).

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника від 30 грудня 2022 року відповідачу у зв`язку із скоєнням домашнього насильства стосовно позивача заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 15).

З копії довідки амбулаторії ЗПСМ №5 КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» ПМР від 01.03.2023 року вбачається, що позивачу встановлений діагноз «энцефолопатия ІІ-ІІІ степени, прогрессирующее течение сосудистого генеза с синдромом Паркенсона (ригидно-дрожательная форма) ИКЕ, атеросклеротический кардиосклероз, ФК ІІ ст., 2 б, риск 3, пр.. бронхит в ст. ремиссии. Пролежни пояснично-кресцового отдела позвоночника. Требует постоянного постороннего ухода» ( а.с. 23).

Відповідно копій довідки ОСББ «Будівельна 30» від 02.05.2023 року, вимоги про сплату заборгованості за спожитий газ від 10.02.2023 року, відповідей КП «Павлоградтеплоенерго» від 20.04.2023 року, КП «Павлоградське виробниче управління водно-каналізаційного господарства`від 21.04.2023 року за квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 наявна заборгованість за комунальні послуги (а.с. 16-19).

Позивач отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка, розмір якої становить з 01.10.2022 року 6 138,79 грн., з 01.12.2022 року 6148,03 грн., з 01.03.2023 року 7176,09 грн. (а.с. 20).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачем 17 років, є сусідкою по будинку. Близько 5 років позивач сильно хворіє, не виходить на вулицю. У другій половині 2021 року з позивачкою проживала онука ОСОБА_6 . Але після початку війни до неї ніхто не ходив, приходила тільки сиділки-доглядальниця. Зараз приходить племінниця.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є племінницею позивача, її мати рідна сестра позивача. Восени 2022 року їй мати повідомила, що за тіткою ніхто не доглядає, остання залишилась без їжі та грошей. Вона стала готувати їжу, доглядати за позивачем, привозила лікаря, який лікував проліжні, які є у позивача.

Свідок ОСОБА_11 повідомила в судовому засіданні, що є рідною сестрою позивача. Кожен день спілкується з нею по телефону. Сестра спочатку не розповідала, що уклала договір, а потім розповіла їй, що уклала договір утримання. Позивач дізналася, що насправді це був договір дарування після сварки з відповідачем в грудні 2022 року. З того часу відповідач та її сім`я з позивачем не спілкуються, не допомагає. З листопада 2022 року за сестрою доглядає її донька ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 4 роки назад був присутній при укладанні договору позивачем. Про що був договір він не пам`ятає.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частин 1-3 та 5 ст. 203ЦК України зміст правочину не може суперечити кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позов у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про задоволення позову.

На підставі вищевказаного, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, а саме: визнати договір дарування квартири від 17 березня 2020 року, за яким позивач подарувала належну їй квартиру відповідачу, розташовану по АДРЕСА_2 , недійсним, та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на дану квартиру за відповідачем.

Керуючись ст. 76, 81, 141, 142, 263, 264, 265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Іщик Микола Васильович, про визнання недійсним договору дарування квартири задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 17 березня 2020 року між ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) і ОСОБА_2 (Обдарована), посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Іщиком Миколою Васильовичем, недійсним.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51655555 від 17.03.2020 року) за ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 124, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 35972154 від 17.03.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Суддя:В. О. Головін