ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м.Суми

Справа №588/1151/23

Номер провадження 22-ц/816/736/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борикою Олександром Олександровичем

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 28 листопада 2023 року у складі судді Щербаченко М.В., ухваленого в м. Тростянець Сумської області, повний текст якого складено 08 грудня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Тростянецької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Борику О.О. звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем та спору про її місце проживання у сторін немає.

Вказував, що відповідачка у 2021 році виїхала на постійне місце проживання до Польщі, де отримала посвідку на постійне місце проживання. З того часу дочка проживає разом з позивачем, утримується повністю за його рахунок, а відповідачка за цей час жодного разу не бачила доньку та участі у її вихованні не бере. Фактично відповідачка за три останні роки самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток та складову виховання, не спілкується у обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до духовних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, не надає фінансової допомоги.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 28 листопада 2023 рок позов ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Борика О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що всі зібрані по справі докази, встановлені обставини свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками з боку матері, передбаченими СК України. Зауважує, що перешкод у спілкуванні і вихованні дитини не встановлено у рішенні суду.

Вказує, що на даний час дочці ОСОБА_5 15 років і участь матері у вихованні дочки є необхідною, оскільки саме мати зобов`язана готувати дочку до самостійного життя. Відсутність виховання з боку матері може вплинути на формування особистості дитини.

Також наголошує на тому, що у судовому засіданні дитина ОСОБА_3 , підтримала позицію батька щодо позбавлення батьківських прав матері.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_2 02 листопада 2021 року виїхала за межі України та отримавши дозвіл на роботу до 31 грудня 2024 року перебуває на цей час у Великій Британії.

ОСОБА_6 на час розгляду справи досягла 15 років, навчається у закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів заклад дошкільної освіти №5 Тростянецької міської ради. З 2021 року участь у навчанні та вихованні ОСОБА_3 бере батько ОСОБА_1 (а.с.11, 14).

ОСОБА_1 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 продавцем продовольчих товарів, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи (а.с. 7, 10, 12).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснив, що останні 6 років проживає поряд з родиною Усікових. Позивач є гарним господарем та сім`янином. Відповідачка ОСОБА_2 відсутня за місцем проживання у м.Тростянець з листопада 2021 року, перебуває десь за кордоном. З того часу свідок її не бачив, донька ОСОБА_5 весь час перебуває з батьком, який займається її вихованням, возить на гуртки. ОСОБА_8 нічого невідомо з приводу участі матері у вихованні дитини.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 пояснила, що є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_2 , з якою свідок не спілкується. З дитинства у ОСОБА_5 були кращі відносини з батьком, який постійно нею займався, створив дома для неї усі умови. Сестра свідка ОСОБА_10 мало приділяла уваги доньці та після виїзду до Великої Британії з слів ОСОБА_5 мати з нею не спілкується. Вона навіть під час війни не цікавилась дитиною і не намагалась її забрати.

Відповідно до висновку, який затверджений рішеннями виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 07 вересня 2023 року №430 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 . Указаний висновок ґрунтується на тому, що з 2021 року мати не цікавиться життям доньки, не контактує з нею, виїхала за кордон і не збирається повертатись і сама у соціальних мережах спеціалістам Відділу «Служба у справах дітей» вказала, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та підтвердила факт самоусунення від виконання батьківських обов`язків (а.с. 39).

Під час бесіди з неповнолітньою ОСОБА_11 , яка була проведена судом першої інстанції за участі спеціаліста служби у справах дітей на виконання вимог статті 171 Сімейного кодексу України, остання повідомила, що після виїзду матері за кордон, вона проживає з батьком, з яким бажає і надалі проживати, оскільки між ними склались близькі та теплі стосунки на відміну від відносин з матір`ю. ОСОБА_5 вказала, що не заперечує проти позбавлення матері її батьківських прав, вона з нею за час перебування за кордоном не спілкувалась, не цікавиться нею і ОСОБА_5 не має бажання підтримувати відносини з матір`ю.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідачки, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_5 , а також наявності підстав для вжиття крайнього заходу до неї.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є передчасним і таким що суперечить якнайкращим інтересам дочки щодо збереження правового зв`язку з матір`ю, спосіб життя та поведінка якої не носить шкоди дитині.

Та обставина, що перебування ОСОБА_12 за кордоном протягом останніх двох років створює певні труднощі в участі у житті дитини, сама по собі не свідчить про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками.

Також позивачем не доведено, негативного впливу поведінки ОСОБА_2 з 2021 року на фізичний, духовний розвиток дочки ОСОБА_5 , здобуття нею освіти, тощо.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням нею батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Апеляційний суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачка не бере участі у вихованні дочки, не проявляє інтересу до життя дитини та не спілкується з нею, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки не встановлено винної поведінки відповідачки та свідоме ухилення її від виконання батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення суду не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, від 26 квітня 2022 року № 520/8264/19, з огляду на таке.

Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, провадження № 14-43цс22).

На предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19).

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борикою Олександром Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов