Справа № 214/4348/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю секретаря - Фартушної Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №214/4348/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2023 року на адресу суду надійшла вищевказана позовна заява.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2011 відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.08.2011 року. Станом на 22.05.2023 року сума заборгованості складає 47927,45 грн., яка складається з: 38875,20 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9052,25 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 39000,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.52 договору короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку у розмірі ліміту кредитування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 договору.

В свою чергу АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно до п. 2.1.1.12.3 погашення кредиту поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.08.2011 у розмірі 47927,45 грн. станом на 22.05.2023 та судові витрати в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

В ухвалі про відкриття провадження від 03 липня 2023 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.

01 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» в якому зазначено, що з позовними вимогами вона не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. З грудня 2017 вона перебуває з позивачем у договірних відносинах. 19.07.2022 у зв`язку із закінченням терміну дії попередньої картки, нею була оформлена картка «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт. В цей же день, 19.07.2022 о 11-39 год. їй зателефонувала особа, яка представилась співробітником АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила, що картка заблокована і вони її незабаром розблокують. Відразу після вказаного дзвінка, на телефон відповідачки від банку надійшли повідомлення про списання в цей же день, в період з 11.58 11.59 год., з її картки сум 26265,20 грн. та 12610,00 грн., незважаючи на те, що ніяких операцій вона не здійснювала. Як вказує відповідачка, свій ПІН-код вона не використовувала, та не повідомляла його по телефону особі, яка їй телефонувала. До того ж, вона не підтверджувала будь-яких операцій з картки у мобільному додатку «Приват24», переказів коштів з картки на користь інших осіб вона не ініціювала. При перевірці платіжних доручень (інструкцій) у додатку «Приват24» на вищевказані суми з метою дізнатися, на які реквізити та кому були здійснені перекази коштів, платіжні документи були відсутні, а була зазначена лише інформація такого змісту «іРау» без зазначення будь-яких реквізитів отримувача коштів. Після звернення до відділення АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з картки, відповідачці пообіцяли розібратися з цією ситуацією, однак жодної відповіді вона не отримувала. В свою чергу відповідачка звернулася до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про протиправне заволодіння коштами з банківського рахунку невідомими особами, на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.08.2022 були внесені відомості та зареєстроване кримінальне провадження №0000688 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Таким чином, вона не могла скористатися коштами кредитного ліміту, який був наданий їй та відкритий АТ КБ «ПриватБанк», через те, що кошти у сумі 38875,20 грн., які складають суму заборгованості за кредитом позивача. Були протиправно привласнені невідомими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримала кредитну картку.

Як вбачається із даної заяви, відповідач погодилася з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також до матеріалів вищевказаного позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Однак, як зазначає відповідачка у поданому письмовому відзиві з грудня 2017 вона перебуває з позивачем у договірних відносинах. 19.07.2022 у зв`язку із закінченням терміну дії попередньої картки, нею була оформлена картка «Універсальна» № НОМЕР_1 , на яку було встановлено кредитний ліміт. В цей же день, 19.07.2022 о 11-39 год. їй зателефонувала особа, яка представилась співробітником АТ КБ «ПриватБанк» та повідомила, що картка заблокована і вони її незабаром розблокують. Відразу після вказаного дзвінка, на телефон відповідачки від банку надійшли повідомлення про списання в цей же день, в період з 11.58 11.59 год., з її картки сум 26265,20 грн. та 12610,00 грн., незважаючи на те, що ніяких операцій вона не здійснювала.

Як вказує відповідачка, свій ПІН-код вона не використовувала, та не повідомляла його по телефону особі, яка їй телефонувала.

До того ж, вона не підтверджувала будь-яких операцій з картки у мобільному додатку «Приват24», переказів коштів з картки на користь інших осіб вона не ініціювала.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Таким чином, між сторонами виникли кредитні відносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальника встановлено, що 19.07.2022 року з кредитного рахунку ОСОБА_1 було здійснено грошові перекази на суму 38875,20 грн., що призвело до утворення заборгованості за кредитом. На вказану заборгованість банк нарахував позичальнику проценти.

З цього приводу відповідачка звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» щодо викрадення грошових коштів, однак жодної відповіді вона не отримала.

В свою чергу відповідачка звернулася до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про протиправне заволодіння коштами з банківського рахунку невідомими особами.

20.08.2022 року за зверненням ОСОБА_1 від 419.08.2022 року про незаконне заволодіння належними їй грошовими коштами, до Єдиного реєстру досудових розслідувань ВП №4 ГРУКП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості під № 0000688 від 20.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України щодо вчинення відносно неї шахрайських дій (а.с.79).

Крім того, суд звертає увагу, що збільшення кредитного ліміту здійснювалося в один день із переказами коштів з карткового рахунку відповідача, що свідчить про одночасне вчинення протиправних дій сторонніми особами, причетність яких буде встановлена в ході проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 14.12 ст. 14 вказаного Закону, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю.

Згідно з пунктом 2 розділу VI положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Положеннями пунктів 7-9 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

А отже лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не є достатніми для висновку про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 19.07.2022 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів у розмірі 38875,20 грн.

Натомість надані відповідачем докази підтверджують факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не спростовано факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.141, 258-259,263-265,268, 273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем АТ КБ «ПриватБанк».

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів.

Рішення набирає законної після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Ковтун