Постанова

Іменем України

10 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/18847/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 09 жовтня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення

в складі судді Гончарука В. П.

у цивільній справі №755/13159/23 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

про визначення розміру аліментів на дітей, усунення перешкод у спілкуванні та у вихованні дітей, визначення способів участі батька у вихованні дітей,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій посилаючись на те, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, а під час розгляду справи вона понесла судові витрати, просила стягнути з останнього витрати на правничу допомогу в сумі 50 000 грн та 2 000 грн за здійснення перекладу довідки з іноземної мови на українську.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення процесуального питання щодо розподілу судових витрат.

Як на підставу скасування ухвали суду посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення, посилаючись на відсутність доказів сплати витрат на правничу допомогу, оскільки не врахував, що згідно правового висновку Верховного Суду, витрати на правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Просила ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 52 000 грн.

06 грудня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник позивача просив залишити апеляційну скаргу відповідачки без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було подано з пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України; до закінчення судових дебатів відповідачем до суду не подано заяви щодо компенсації судових витрат на правничу допомогу, детальний розрахунок та вартість таких витрат; відповідачем не направлено заяви про ухвалення додаткового рішення, ні позивачу, ні його представнику.

Також в обґрунтування відзиву зазначено практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини про необхідність суду при вирішенні процесуального питання, щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, виходити із критерію реальності адвокатських послуг, зокрема розумної необхідності таких витрат.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника, а також за відсутності представника третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржника та його представника, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що не надання ОСОБА_1 доказів на підтвердження повної сплати послуг адвоката є підставою для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає таким, що суперечить нормам процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Даний висновок сформульований Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, провадження №61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, провадження №61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18, провадження №61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №640/4126/19, провадження №61-14735св20 та ін.

Такий підхід також прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №813/481/18, провадження №К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі №640/10548/19, провадження №К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі №686/5064/20, провадження №К/9901/22452/20.

Крім того в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц міститься висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення через відсутність доказів оплати витрат на правничу допомогу, а тому ухвала суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а саме вказала, що при розгляді даної справи вона очікує понести такі судові витрати: витрати на правничу допомогу - 50 000 грн та 2 000 грн оплата за здійснення перекладу довідки з іноземної на українську мову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними заперечення представника позивача ОСОБА_3 про те, що до судових дебатів відповідачем не було заявлено про компенсацію судових витрат та не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку таких витрат

Щодо посилань представника позивача на те, що відповідачкою не було надано детального розрахунку витрат на правничу допомогу до судових дебатів колегія суддів зазначає, що законодавець в ЦПК України визначив лише обов'язок подання учасником справи попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, що й було зроблено відповідачкою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

20 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу долучила наступні докази: Договір №10/03-22 про надання правничої допомоги від 10.03.2023 (далі - Договір); Протокол узгодження розміру гонорару (винагороди) адвокатського бюро та порядку його сплати від 10.03.2023 (Додаток №1 до Договору); Акт №19/09/24 від 19.09.2024 приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги за Договором №10/03-22 від 10.03.2023 (том 2, а. с. 104-108).

Оскільки рішення судом першої інстанції ухвалено 17.09.2024, а заяву про ухвалення додаткового рішення разом з доказами на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу подано 20.09.2024, колегія суддів вважає безпідставними заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що докази подано з пропуском строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України, згідно якої такі докази може бути подано протягом п'яти днів з дня ухвалення рішення.

З наданих ОСОБА_1 доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається наступне.

10 березня 2023 року між Адвокатським бюро Тоцької в особі керуючої Тоцької А. О. та ОСОБА_1 укладено Договір №10/03-22 про надання правничої допомоги, за умовами якого Адвокатське бюро бере на себе зобов'язання надавати правничу допомогу щодо представництва ОСОБА_1 в межах справи №755/13159/23.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що за надання правничої допомоги, передбаченої цим Договором, клієнт сплачує адвокатському бюро винагороду в розмірі та порядку, визначеному Додатком №1 до цього Договору.

В Протоколі узгодження розміру гонорару (винагороди) адвокатського бюро та порядку його сплати від 10.03.2023, який є Додатком №1 до Договору №10/03-22 про надання правничої допомоги від 10.03.2023, сторони погодили, що розміру гонорару адвокатського бюро за надання правничої допомоги у справі №755/13159/23 складе 50 000 грн.

Розмір гонорару (винагороди) адвокатського бюро визначено з розрахунку нормо/година роботи адвоката адвокатського бюро - 2 000 грн.

В Акті №19/09/24 від 19.09.2024 наведено детальний перелік наданих ОСОБА_1 Адвокатським бюро Тоцької послуг у даній справі №755/13159/23, що переглядається, а саме:

1) вивчення матеріалів справи, збирання доказів, формування правової позиції - 2 години (4 000 грн);

2) підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 3 години (6 000 грн);

3) участь у судовому засіданні 30.10.2023 - 1 година (2 000 грн);

4) участь у судовому засіданні 11.12.2023 - 1 година (2 000 грн);

5) підготовка та подання адвокатського запиту від 22.12.2023 до служби у справах дітей - 1 година (2 000 грн);

6) підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 22.12.2023 - 1 година (2 000 грн);

7) участь у судовому засіданні 15.01.2024 - 1 година (2 000 грн);

8) підготовка та подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 30.01.2024 - 0,5 годин (1 000 грн);

9) підготовка та подання клопотання про відкладення розгляду справи від 05.02.2024 - 0,5 годин (1 000 грн);

10) участь у судовому засіданні 14.03.2024 - 2 години (4 000 грн);

11) підготовка та направлення супровідного листа від 26.04.2024 та проекту договору про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні дітей, сплату аліментів на утримання дітей з метою врегулювання спору шляхом взаємних поступок - 2 години (4 000 грн);

12) підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 29.04.2024 - 1 година (2 000 грн);

13) підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 30.04.2024 - 1 година (2 000 грн);

14) участь у судовому засіданні 01.05.2024 - 2 години (4 000 грн);

15) підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 03.06.2024 - 1 година (2 000 грн);

16) участь у судовому засіданні 03.07.2024 - 1 година (2 000 грн);

17) участь у судовому засіданні 12.08.2024 - 1 година (2 000 грн);

18) участь у судовому засіданні 17.09.2024 - 2 години (4 000 грн).

Згідно розрахунку, сума витрат на професійну правничу допомогу становить 50 000 грн.

Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вважає, що наявні правові підстави для розподілу витрат на правничу допомогу, понесених відповідачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем долучено докази надсилання заяви про ухвалення додаткового рішення разом з додатками як позивачу, так і його представнику ОСОБА_3 (том 2, а. с. 109, 111). А відтак є неспроможними посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу про відсутність доказів надсилання відповідачем заяви про ухвалення додаткового рішення йому та його представнику.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Проаналізувавши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 50 000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з огляду на наступне.

Так, на переконання колегії суддів, надання такої послуги, як вивчення матеріалів справи, збирання доказів, формування правової позиції (4 000 грн згідно Акту від 19.09.2024) включає в себе така послуга як підготовка та подання відзиву на позовну заяву (6 000 грн згідно Акту від 19.09.2024). Тому зазначення цих послуг окремо і встановлення вартості за кожну з послуг є безпідставним та не відповідає критерію реальності адвокатських послуг.

Щодо надання адвокатом такої послуги, як участь у восьми судових засіданнях, вартість якої за всі засідання становить 22 000 грн (2 000 грн за одну годину в судовому засіданні), згідно Акту №19/09/24 від 19.09.2024, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання 30.10.2023 тривало 30 хвилин, а не 1 годину; 11.12.2023 судове засідання тривало 25 хвилин, а не одну годину; 15.01.2024 судове засідання тривало 35 хвилин, а не одну годину; 12.08.2024 судове засідання тривало 15 хвилин, а не одну годину, а 17.09.2024 судове засідання тривало 1 годину 20 хвилин, а не дві години, як зазначено в Акту наданих послуг. В інші судові засідання, а саме 14.03.2023 судове засідання тривало 2 години, 01.05.2024 - 2 години, 03.07.2024 - 1 годину.

Отже, з наведеного слідує, що загальна тривалість судових засідань, в який приймав участь адвокат ОСОБА_1, становить 8 годин 5 хвилин та з розрахунку 2 000 грн за 1 годину, вартість послуги адвоката за участь в судових засіданнях становить 16 170 грн.

Подання адвокатом відповідачки адвокатського запиту до Служби у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (вартість послуги 2 000 грн), а саме щодо надання копій документів та інформування за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини (том 1, а. с. 108-111) не було необхідним, оскільки такий запит було подано адвокатом відповідачки після подання відзиву на позовну заяву. А згідно з ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Більш того, у відзиві на позовну заяву відсутні аргументи про те, що у відповідачки є труднощі в отриманні доказів від служби у справах дітей.

Також слід враховувати, що Служба у справах дітей надала відповідний висновок на виконання ухвали суду (том 1, а. с. 118-119).

Колегія суддів вважає, що надання такої послуги, вартістю 4 000 грн, як підготовка та направлення супровідного листа від 26.04.2024 та проекту договору про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні дітей, сплату аліментів на утримання дітей з метою врегулювання спору шляхом взаємних поступок також не відповідає критерію необхідності, оскільки матеріалами справи підтверджується лише задоволення судом клопотання про долучення доказів та відповідно факт долучення такого документу до матеріалів справи. Проте, відсутні докази того, що відповідачкою реально вживалися дії щодо вирішення спору мировим шляхом взаємних поступок.

Відтак, саме долучення судом певних документів до матеріалів справи не може свідчити про необхідність їх складання адвокатом та включення такої послуги до витрат на правничу допомогу.

Щодо послуги - підготовка та подання клопотання про долучення доказів від 03.06.2024 (2 000 грн) колегія суддів зазначає таке. Дане клопотання надійшло до районного суду 03.06.2024 (том 2, а. с. 71-73), в якому представник відповідачки - ОСОБА_4 просила долучити до матеріалів справи копію листа Дніпровського районного в м. Києві Центру соціальних служб від 20.05.2024. Проте, в наступному судовому засіданні 03.07.2024 не заявляла клопотання про долучення доказу, а лише повідомила суд про те, що було подано відповідь Центру соціальних служб стосовно неможливості проведення психологічної роботи з дитиною (том 2, а. с. 75).

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що погоджений між Адвокатським бюро Тоцької та ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу в сумі 50 000 грн не відповідає критеріям реальності та необхідності адвокатських послуг.

За вказаних обставин та з огляду на фактичний об`єм послуг, наданих адвокатом відповідачки, суд приходить до висновку про доведення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 170 грн, оскільки цей розмір витрат документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи та вчинених адвокатом дій, про які вказувалося вище.

При цьому, колегія суддів враховує, що звертаючись до суду з відзивом на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_3 не наводила аргументів щодо неспівмірності заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, а лише посилалася на практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо необхідності врахування судом критерію реальності адвокатських послуг. Також а ні позивач, а ні його представник не зверталися до суду з окремим клопотанням чи заявою щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу з посиланням на їх неспівмірність з складністю справи, виконаною адвокатом роботою, обсягом наданих послуг, тощо.

Разом з тим, як вже вказувалося вище рішенням районного суду від 17.09.2024, яке набрало законної сили, та не оскаржувалося сторонами, з п'яти немайнових вимог ОСОБА_2 задоволено лише одну немайнову вимогу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що понесені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягають задоволенню, пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, а саме в сумі 24 136 грн (4/5 від 30 170 грн).

Щодо інших судових витрат

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи належать витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 2 000 грн за здійснений нею переклад документів з іспанської на українську мову, що підтверджується довідкою від 05.10.2023, виданою Бюро перекладів.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави стягнення таких витрат з позивача на користь відповідача, оскільки відповідачкою не надано належних доказів оплати, якими є банківські виписки, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.06.2021 у справі №686/19271/19 зазначено, що довідка про внесення коштів не є належним та допустимим доказом.

Таким чином, в задоволенні вимоги заяви про стягнення з позивача 2 000 грн за переклад документів слід відмовити.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 136 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 268, 270, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 136 (двадцять чотири тисячі сто тридцять шість) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська