УХВАЛА

10 січня 2024 року

м. Київ

справа № 521/7507/22

провадження № 61-56ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що 02 листопада 2021 року між сторонами укладено договір № 18304-11/2021, за умовами якого ним було отримано кредит в розмірі 2000 грн зі строком повернення до 05 грудня 2021 року.

27 листопада 2021 року він звернувся до відповідача з листом, направленим електронною поштою, про зупинення нарахування процентів та звільнення від пені на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

01 грудня 2021 року ним було отримано відповідь від відповідача про необхідність надання підтверджуючих документів поштою на адресу відповідача, а вже 02 грудня 2021 року надано відповідачу електронною поштою перелік необхідних документів.

17 грудня 2021 року ним було внесено оплату в розмірі 1 320 грн, а 18 грудня 2021 року надіслано заяву з усіма необхідними документами щодо проходження військової служби, яку отримано відповідачем 22 грудня 2021 року.

У визначений законодавством термін відповідь не надійшла, а тому 15 квітня 2022 року ним (позивачем) було сплачено залишок боргу в розмірі 680 грн і 05 травня 2022 року ініційовано електронне звернення до керівництва відповідача щодо закриття боргу і надання довідки про відсутність заборгованості.

16 травня 2022 року він отримав на електронну адресу відповідь відповідача про те, що кредит не закрито, довідку надати не можливо, а сума боргу складає 1 320 грн.

Подальші звернення до відповідача не дали результату, довідки про відсутність заборгованості йому не надано.

Посилаючись на те, що відповідач на підставі п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повинен був зупинити нарахування відсотків, а виплачену ним суму у розмірах 1 320 грн та 680 грн рахувати як закриття боргу в сумі 2 000 грн, постійні відмови відповідача у проведення перерахунку боргу, телефонні дзвінки принизили його честь та гідність та призвели до душевних страждань, позивач просив суд визнати незаконною відмову ТОВ «ФК «Інвеструм» у проведенні перерахунку виплачених коштів за кредитним договором 18304-11/2021 від 22 листопада 2021 року; зобов`язати ТОВ «ФК «Інвеструм» рахувати виплачені грошові кошти в розмірі 2 000 грн як повернення основної суми боргу; зобов`язати ТОВ «ФК «Інвеструм» надати йому довідку про закриття боргу; зобов`язати ТОВ «ФК «Інвеструм» відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 320 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 02 січня 2024 року через підсистему «Електронний Суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання незаконною відмову у проведенні перерахунку виплачених коштів; зобов`язання зарахувати виплачені грошові кошти в розмірі 2 000 грн як повернення основної суми боргу; зобов`язання надання довідки про закриття боргу; зобов`язання відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 320 грн.

Отже, справа № 521/7507/22 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 521/7507/22 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат