Провадження № 2/638/2658/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікової І.І.,

за участі секретаря судових засідань Зубко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом, в процесі розгляду якого змінено підстави позову до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, та просить суд скасувати арешт нерухомого майна, накладений на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 та звільнити з-під арешту квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/ 2 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 12226 від 24.12.2021, видане приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. Також, відповідно до вказаної довідки вбачається, що постановою СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 282/02-31 від 01.02.2024 відмовлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого як його законний представник діє ОСОБА_1 місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його діда ОСОБА_4 . Як підставу зазначено: наявність арешту згідно з постановою СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність арешту (обтяження) квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного 30.11.2009 року відповідно до постанови СУ ГУ МВС України в Харківській області, порушує право власності ОСОБА_1 , внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим звертається з позовом. Згідно інформації ГУНП в Харківській обл. СУ ГУМВС України в Харківській області розслідувалась кримінальна справа № 18090043 від 02.04.2009 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. 19.08.2010 року досудове слідство закінчено та кримінальна справа № 18090043 у порядку ст. 225 КПК України (в ред. 1960 року) з обвинувальним висновком спрямована до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду для розгляду по суті. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харьков, Україна на території України станом на 01.12.2023 в розшуку не перебуває та є особою, яку 16.11.2016 Апеляційним судом Харківської області засуджено за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади строком на 3 роки та з конфіскацією майна. Звільнено 08.02.2017 на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році". Вказала, що обтяження у вигляді арешту, зареєстрованого за частину належної їй квартирою та частину квартири за якою бажає набути власність її син як спадкоємець, створює перешкоди в реалізації права розпорядження належним їм майном.

Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої позивачем подано заяву.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 28 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України.

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову від 14 лютого 2024 року повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 20 березня 2024 року прийнято до розгляду заяву про зміну підстав позову в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , подану в межах розгляду цивільної даної справи.

Ухвалою суду від 23 квітня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

05.04.2024 до суду від представника відповідачів ГУНП в Харківській області та ГУ МВС України в Харківській області надійшли відзиви на позовну заяву з урахуванням зміни підстав позову, в якому представник просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Посилався на те, що Під час розслідування кримінальної справи № 18090043 від 02.04.2009 постановою СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 року, був накладений арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно інформації ГУНП в Харківській області СУ ГУМВС України в Харківській області розслідувалась кримінальна справа № 18090043 від 02.04.2009 року за ознаками злочинів, передбачених ч . 5 ст. 191 КК України, 19.08.2010 року досудове слідство закінчено та кримінальна справа № 18090043 у порядку ст. 225 КПК України (в ред. 1960 року) з обвинувальним висновком скеровано до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду для розгляду по суті. Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2013 року по кримінальній справі № 18090043 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст.366, ст. 70 КК України 2001 р та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади 3 роки, з конфіскацією майна. Так, 16.11.2016 Апеляційним судом Харківської області було переглянуто вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 29.07.2013 в частині призначеного покарання змінити на підставі ст.ст. 49 ч. 1 п.п.2,3 КК України від призначеного покарання за ч. 2, ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст.366 КК України звільнити по закінченню строку давності, вважати засудженим за ст. 191 ч. 5, ст.70 ч. 4 КК України 11 років з позбавленням права обіймати певні посади 3 роки , з конфіскацією майна в силу ст. 72 ч. 5 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 27.11.2009 по 17.06.2011 з 03.06.2016 по 16.11.2016 із рахунку 1/1 частина. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.01.2017 року, ОСОБА_3 звільнений від відбуття покарання за частиною п`ятою статі 191 КК України, відповідно до статі другої Закону України «Про амністію в 2014». Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 здійснювалось за правилами Кримінально процесуального кодексу України 1960 року. Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2010 року у справі № 6-159/10 за поданням державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Мирної Т.В. про виділення долі ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 . Вищевказане подання було задоволено та відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2012 року у справі № 6-159/ 10 було зроблено роз`яснення, щодо виділення частки у розмірі 1/ 2 долі спільної сумісної власності на вищевказану квартиру. Також відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 від 24.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю, відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведення електронних торгів, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Дмитром Анатолійовичем 24 грудня 2021 року, посвідчує що ОСОБА_1 , належить на праві власності майно, що складається з: 1/ 2 частки у праві власності на двокімнатну квартиру. Відповідно до листа СУ ГУНП в Харківській області від 08.01.2024 за № 550/119-24/03-2024 розслідування по кримінальній справі № 18090043 від 02.04.2009 року за ознаками злочинів, передбачених частиною п`ятою статі 191 КК України, досудове слідство було закінчено 19.08.2010 році та вищевказана справа у порядку статі 225 КПК України (в ред. 1960 року) з обвинувальним висновком спрямована до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду для розгляду по суті. Так, виходячись із вищевказаного листа СУ ГУНП в Харківській області документи щодо арешту майна в рамках кримінальної справи № 18090043 від 02.04.2009 року були направлені до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду. Відповідно до листа СУ ГУНП в Харківській області від 08.01.2024 за № 550/119-24/03-2024 розслідування по кримінальній справі № 18090043 від 02.04.2009 року за ознаками злочинів, передбачених частиною п`ятою статі 191 КК України, досудове слідство було закінчено 19.08.2010 році та вищевказана справа у порядку статі 225 КПК України (в ред. 1960 року) з обвинувальним висновком спрямована до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду для розгляду по суті. Так, виходячись із вищевказаного листа СУ ГУНП в Харківській області документи щодо арешту майна в рамках кримінальної справи № 18090043 від 02.04.2009 року були направлені до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду. На даний час досудове розслідування по кримінальній справі № 18090043 закінчено та справу направлено до суду, зв`язку з чим СУ ГУНП в Харківській області не уповноважено скасувати постанову про накладання арешту. Відповідно до частини четвертої статі 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про слухання справи за їй відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідачів ГУНП в Харківській області та ГУ МВС України в Харківській області до суду не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/ 2 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 12226 від 24.12.2021, видане приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. Також, відповідно до вказаного витягу вбачається, що постановою СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою слідчого СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 282/02-31 від 01.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого як його законний представник діє ОСОБА_1 місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його діда ОСОБА_4 . Як підставу зазначено: наявність арешту згідно з постановою СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30.11.2009 якою було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації ГУНП Харківській області СУ ГУМВС України в Харківській області розслідувалась кримінальна справа № 18090043 від 02.04.2009 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. 19.08.2010 року досудове слідство закінчено та кримінальна справа № 18090043 у порядку ст. 225 КПК України (в ред. 1960 року) з обвинувальним висновком спрямована до прокуратури Харківської області для подальшого направлення до суду для розгляду по суті.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харьков, УКРАЇНА на території України станом на 01.12.2023 в розшуку не перебуває та є особою, яку 16.11.2016 Апеляційним судом Харківської області засуджено за ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади строком на 3 роки та з конфіскацією майна. Звільнено 08.02.2017 на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2014 році".

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення кримінальної справи (в тому числі у зв`язку зі скасуванням постанови про її порушення, винесеної за процедурою КПК України 1960 року) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював.

З урахуванням зазначеного, а також тривалого часу, що минув після розгляду кримінальної справи, яка закінчилась постановленням 16.11.2016 вироку суду, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися в правоохоронних органах, помилковим накладенням арешту на всю квартиру, а не на частину, яка належала ОСОБА_3 , реалізації частини його квартири на торгах на користь ОСОБА_1 , вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року неможливе та не буде ефективним способом захисту порушеного права.

КПК України 1960 року не містив інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування. Прийняття судом рішення щодо арешту майна як засобу забезпечення цивільного позову та/або можливої конфіскації, з огляду на зміст пункту сьомого частини першої статті 253, пункту восьмого частини першої статті 324, частини тринадцятої статті 335 цього Кодексу передбачалося лише після прийняття рішення про призначення до судового розгляду та під час постановлення за результатами такого розгляду вироку у кримінальній справі, направленій до суду з обвинувальним висновком.

Кримінальну справу, в межах якої на майно ОСОБА_3 накладено арешт, розглянуто з постановленням 16.11.2016 вироку суду, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за ч.5 ст. 191, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 11 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади строком на 3 роки та з конфіскацією майна. Звільнено 08.02.2017 на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році». Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/ 2 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 12226 від 24.12.2021, видане приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ушивець О.Ю. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 282/02-31 від 01.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від імені якого як його законний представник діє ОСОБА_1 , відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_3 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його діда ОСОБА_4 . Доказів на спростування вказаного суду надано не було.

Згідно вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовом до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивачів, яке належить їм на праві приватної спільної сумісної власності порушуються їх права, внаслідок чого вони позбавлені можливості для вільного користування та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя наділений повноваженнями вирішувати такі клопотання під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чиним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у припиненій кримінальній справі, даний Кодекс не передбачає.

Водночас слідчий суддя, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження) квартири квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного 30.11.2009 відповідно до постанови слідчого СУ ГУ МВС України в Харківській області, порушується право власності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позовні вимоги останніх підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.

Вказаний вище висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду у справі №766/21865/17 від 12.06.2019 та справі №372/2904/17 від 15.05.2019.

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321ЦК України, керуючись ст. ст. 6-13, 15,16,19, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позив ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: ОСОБА_3 , про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, накладений на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), відповідно до постанови СУ ГУ МВС України в Харківській області від 30 листопада 2009 року та звільнити з-під арешту квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області, , місцезнаходження за адресою: м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5;

відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , місцезнаходження за адресою: м.Харків, вул.Жон Мироносиць, 5;

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року.

Суддя Теслікова І.І.