Справа № 167/542/24
Номер провадження 2-з/167/5/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

05 червня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним

в с т а н о в и в :

04 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 18 лютого 2022 року укладений між ОСОБА_1 дарувальником та ОСОБА_2 обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С. П., зареєстрований в реєстрі за № 221 та поновити право власності ОСОБА_1 на частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок, загальною площею 99,9 кв.м та на частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 0,1508 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно із позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на подаровані нею частку житлового будинку (А-1) загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м, господарські та побутові будівлі та споруди: прибудову (а), прибудову (а1), ганок (а2), ганок (а3), сарай (Б-1), погріб з шийкою (Г), гараж (г), вбиральня (В), огорожа (№1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на частку земельної ділянки, площею 0,1508 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:004:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_2 за якою зареєстровано право власності на спірну частку житлового будинку та земельну ділянку, отримавши позовну заяву про визнання недійсним договору дарування від 18 лютого 2022 року вживатиме заходів щодо перереєстрації права власності на спірне майно на третіх осіб. Відтак, невжиття заходів щодо арешту майна, на думку позивача, можуть в майбутньому утруднити виконання рішення суду. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), а відтак суд вважає за доцільне розглянути справу без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд заяви здійснюється без повідомлення учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд доходить такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі й задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має пересвідчитися, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що визначено ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді заяви про забезпечення позову, судом також враховується практика Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України», № 60750/00 від 20 липня 2004 року право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі відомостей, викладених в позовній заяві та доданих до неї документів, суд доходить висновку про наявність реального спору між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано певні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 379438240 вбачається, що власником частки житлового будинку та частки земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0010, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (спірного майна) - є ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про забезпечення позову суддя враховує те, що відповідач, маючи зареєстроване право власності на спірні об`єкти нерухомості, не має перешкод для його відчуження, зміни правового статусу, тому припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог є достатньо обґрунтованим.

Зважаючи на предмет позову, суд приходить висновку, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним заявленим позовним вимогам та саме тим заходом, який унеможливить ускладнення чи невиконання рішення суду, у разі задоволення або часткового задоволення позову, та забезпечить можливість ефективного захисту прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

Крім того, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку житлового будинку та на частку земельної ділянки, на переконання суду, не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача ОСОБА_2 щодо володіння та користування зазначеним майном, а лише тимчасово унеможливить розпорядження ним.

Застосовуючи вказаний захід забезпечення позову, суд враховує, що законодавством збалансовані права як особи, яка ініціює питання про забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовані (ст. 159 ЦПК України) та те, що арешт майна зводиться лише до тимчасового обмеження прав власника щодо розпорядження майном до вирішення спору по суті. Поруч з цим, згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України може бути скасований судом з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 154 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Накласти арешт на:

- частку житлового будинку (А-1) загальною площею 99,9 кв.м, житловою площею 53,5 кв.м з господарськими та побутовими будівлями та спорудами: прибудову (а), прибудову (а1), ганок (а2), ганок (а3), сарай (Б-1), погріб з шийкою (Г), гараж (г), вбиральня (В), огорожа (№1), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частку земельної ділянки, площею 0,1508 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:004:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу до негайного виконання направити до Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: м. Рожище, вул. Незалежності, 31 Волинська область).

Про результати виконання даної ухвали повідомити Рожищенський районний суд Волинської області.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту підписання ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 261 ЦПК України.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Дата складення повного тексту ухвали 05 червня 2024 року.

Суддя І. Т. Гармай