Справа № 373/1864/23
Номер провадження 2/373/74/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/1864/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року в розмірі 21496 грн 00 коп., судовий збір в розмірі 2147 грн 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп.

Посилається на те, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Кредитний договір № 710733672 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконував належним чином, що призвело до утворення заборгованості. 22 липня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Згідно Договору факторингу від 29 березня 2021 року право вимоги за Кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Товариство з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги за вищезазначеним Договором відповідно до умов Договору факторингу № 04/08/23-01. Відповідачем умови Кредитного договору не виконуються. Заборгованість за Кредитним договором становить 21496 грн 00 коп. Крім того, просить стягнути із відповідача судовий збір в розмірі 2147 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп.

Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 18 вересня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке віг може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідач, які належним чином повідомлені про розгляд справи, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України.

21 грудня 2023 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.119-141), які він направив до суду з посиланням на те, що під час аналізу матеріалів справи, зареєстрованої в системі «Електронний суд», було виявлено, що деякі додатки до позовної заяви не були завантажені з технічних причин. Тому виникла необхідність у подачі додаткових пояснень та долучення до них відповідних доказів. До додаткових пояснень представником позивача додано наступні документи: копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.127-130); копію акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року (а.с.131); розрахунок заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.132); розрахунок заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.134-135); копію Додаткової угоди № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.136); копію Додаткової угоди № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.137-140); копію Реєстру прав вимоги, як додаток до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.140); копію форми Акту повернення права вимоги, як додаток до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.141); докази направлення відповідачу додаткових пояснень (а.с.133). В додаткових поясненнях представник позивача адвокат Поляков О.В. звернув увагу на те, що предметами Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є вимоги, які існують на момент їх укладення та вимоги та які виникнуть в майбутньому. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони вищезазначеного Договору засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі новому Кредитору. Вважає, що позивач правомірно набув права вимоги до відповідача за Кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 погодили розмір кредиту, строк та умови кредитування, відповідач погодився з умовами договору, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. В детальному розрахунку було зазначено про балансове списання суми, що передалася ТОВ «Таліон Плюс». Станом на 14 лютого 2022 року розмір заборгованості за тілом кредиту становить 10000 грн 00 коп., заборгованість за процентами - 11496 грн 00 коп. В детальному розрахунку заборгованості за Кредитним договором на дату передачі права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» зазначено про балансове списання суми, що передалася останньому. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року станом на день звернення до суду із позовом становить 21496 грн 00 коп.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 710733672 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.13-25). Договір був підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Кредит був наданий відповідачу на строк 98 днів із сплатою 251,85 % річних ( 0,69 % в день) від суми кредиту за час користування ним.

Факт надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 1000 грн 00 коп. підтверджується заявкою на отримання грошових коштів в кредиті від 11 листопада 2021 (а.с.87) та копією платіжного доручення від 11 листопада 2021 року (а.с.26), відповідно до якого на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у вищезазначеному розмірі.

Крім того на підтвердження позовних вимог представником позивача подано Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.27-54).

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.55-65).

21 жовтня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова угода № 25 до Вищезазначеного Договору факторингу (а.с.77-78).

При цьому в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також витяги з додаткової угоди №25 від 21 жовтня 20020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року), у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників

Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року наданий представником позивача витяг з Реєстру боржників № 171 від 01 лютого 2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (а.с.86), зважаючи на те, що у витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Крім того, сума відступленої грошової вимоги складає 19808 грн 00 коп. (а.с.86). До додаткових пояснень представником позивача був наданий розрахунок заборгованості (а.с.132), відповідно до якого ТОВ «Таліон ПЛЮС» була передана заборгованість в розмірі 21496 грн 00 коп., що суперечить даним, зазначеним у вищезазначеному витягу (а.с.86).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» був укладений Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с.66-74).

При цьому, в якості доказів позивач надав лише бланки додатків до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року , а саме: форми реєстру прав вимоги; форми повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, а також додаткову угоду від 05 серпня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020; додаткову угоду №1 від 10 серпня 2020 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, додаткову угоду №2 від 03 серпня 2021 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року , додаткову угоду №3 від 30 грудня 2022 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року. Дані докази не містять інформації про кредитний договір, за яким передається право вимоги, не містить даних про особу-боржника, суми заборгованості та інших необхідних відомостей для такого виду договорів. Тому дані документи не можна вважати належними та допустимими доказами по справі на підтвердження факту передачі права вимоги новому кредитору за Кредитним договором

04 серпня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №04/08/2023 (а.с. 95- '99).

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 09 серпня 2023 року за вищезазначеним Договором факторингу право вимоги за Кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».

Крім того, на підтвердження передачі за даним Договором факторингу подано копію списку боржників (а.с.103- 105); копію реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року (а.с.106-108).

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження повідомлення відповідача про відступлення права вимоги та докази направлення такого повідомлення відповідачу за кожним із договорів факторингу..

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копію довіреності від 24 листопада 2022 року (а.с.79); копію договору про надання правової допомоги, укладеного 24 листопада 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (а.с.89-84); Додаткову угоду № 49 до Договору про надання правової допомоги від 24 листопада 2022 року від 08 серпня 2023 року (а.с.88-91); протокол погодження видів правової допомоги та договірної ціни від 08 серпня 2023 року (а.с. 92); рахунок № 238 від 09 серпня 2023 року на оплату правової допомоги за Договором від 24 листопада 2022 року (а.с.101); копію платіжного доручення № 1125 від 09 серпня 2023 року.

Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України)

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») перейшло до правонаступника (ТОВ «Таліон Плюс») 28 листопада 2018 року, задовго до укладення Кредитного договору № 710733672 ( 11 листопада 2021 року). Отже, за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було здійснено передачу права невизначених вимог, поскільки на момент його укладення у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке в свою чергу не передало таке право позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» за Договором факторингу № №04/08/2023 від 04 серпня 2023 року.

Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від ОСОБА_1 сплати заборгованості за Кредитним договором № 710733672, укладеним 11 листопада 2021 року між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно ОСОБА_1 за Кредитним договором № 710733672 від 11 листопада 2021 року від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та відповідно від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС».

Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. ( Правову позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» в силу ч.1 ст.141 ЦПК України по сплаті судового судові витрати збору в розмірі 2147,20 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», адреса місцезнаходження: м.Київ, Харківське шосе, буд.19, офіс 2005; ;

відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: Я. І. Керекеза