Провадження № 2/161/4533/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння.

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , розташована на третьому поверсі чотирьох поверхового будинку. Відповідачі у справі проживають в двокімнатній квартирі, яка розташована на 4-му поверсі над її квартирою.

Будучи особою пенсійного віку та страждаючи на ряд хронічних захворювань, позивачка потребує спокою та тиші у своєму помешканні.

Відповідачі, а особливо їхній малолітній син, допускають вкрай шумне поводження в своїй квартирі, це виражається у постійному біганні та стрибках дитини по підлозі квартири, що супроводжується гучними вигуками, брязканням металевим посудом, пересовуванням по підлозі з відповідним скрипом важких предметів та постійним надміру голосним з?ясуванням сімейних відносин.

На зауваження позивачки, відповідачі не реагують, що змусило її звертатися до поліції.

В травні 2024 позивачка звернулася до Головного управління держпродспоживслужби у Волинській області для того, аби підпорядкована їм лабораторія провела вимірювання параметрів шуму в належній їй квартирі.

Протоколом № 4/2024 від 24.05.2024 року встановлено, що параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях ( істотно перевищують їх ) внаслідок джерела шуму з квартири АДРЕСА_2 , в якій проживають відповідачі.

Вважає, що відповідачі своєю поведінкою в квартирі, а також нестримувані свого малолітнього сина від надзвичайно шумних ігор в квартирі порушують Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572.

На підставі вищевикладеного, просила суд постановити судове рішення, яким зобов`язати відповідачів припинити дії, які порушують режим тиші та дотримуватися надалі Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі.

09.10.2024 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Войціховського А.В., обгрунтований тим, що позивачкою не доведено порушення саме відповідачами її прав. Вказує, що внутрішні джерела шуму джерела, розташовані в будинку з приміщеннями нормованими рівнями звуків та/або звукових тисків, тобто ні відповідачі, ні їх син не підпадають під поняття внутрішніх джерел шуму. Крім того, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів. Просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, в тому числі заперечив щодо судових витрат.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Фурман Ю.В. позов підтримали, просили задовольнити.

Представника відповідача ОСОБА_4 адвокат Войціховський А.В. заперечив щодо задоволення позову, просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, по невідомій сулу причині.

Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_3 , а відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - АДРЕСА_4 .

Згідно протоколу Волинської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №4/2024 від 24.05.2024 року, параметри максимального рівня шуму у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_5 не відповідають вимогам Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови згідно Наказу МОЗ України №463 від 22.02.2019 р. Місце проведення: АДРЕСА_3 ; джерело шуму: квартира АДРЕСА_2 . Фактичний рівень звуку в приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_5 становить: 20.05.2024 еквівалентний - 39,1 дБА, максимальний 60,9 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА, максимальний 55 дБА, 23.05.2024 еквівалентний - 40,1 дБА, максимальний 57,8 дБА, допустимий: еквівалентний - 40 дБА максимальний 55 дБА (а.с.6).

Позивачка зверталася в Луцьке районне управління поліції Головне управління Національної поліції у Волинській області із заявою з приводку неправомірних дій відповідачів (а.с.7).

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до статті Конституції України є частиною національного законодавства.

Частина перша статті 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), заява № 25735/94, пункт 45, ECHR 2000-VIII).

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції гарантує, що кожна особа має право вільно володіти своїм майном.

Положеннями частин перших статей 316, 317, частин першої та другої статей 319, 321 ЦК України визначено поняття, зміст права власності, а також принципи здійснення такого права та його непорушність і суть його полягає у можливості власника за своєю волею та на власний розсуд, у буд-який спосіб, але не заборонений Законом, вчиняти дії щодо свого майна (речі).

Права власника житлового будинку, квартири конкретизовані статтею 383 ЦК України. Зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналізуючи викладені вище конституційні, конвенційні гарантії прав людини, а також законодавчі вимоги їх реалізації, забезпечення та захисту, можливо констатувати, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на її майно, житло, не може бути обмежена у праві мирно володіти своїм житлом та безпечно його використовувати. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою позову в цій справі є порушення/обмеження права позивачки як власника належної їй на праві власності квартири щодо належних умов проживання через дії відповідачів, а саме порушення відповідачами рівня шуму у квартирі.

Судом встановлено, що відповідачами (з квартири АДРЕСА_6 ) чиняться перешкоди позивачці у користуванні квартирою, шляхом перевищення мінімального рівня шуму з квартири відповідачів, що перевищує допустимі значення для приміщень сусідньої квартири позивача.

Дані обставини підтверджуються протоколом Волинської регіональної державної лабораторії державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №4/2024 від 24.05.2024 року.

За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» шум відноситься до фізичних факторів середовища життєдіяльності, що впливають або можуть впливати на здоров`я людини чи на здоров`я майбутніх поколінь.

Згідно ст. 4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» громадяни мають право на безпечні для здоров`я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» передбачено, що органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни при здійсненні будь-яких видів діяльності з метою відвернення і зменшення шкідливого впливу на здоров`я населення шуму, неіонізуючих випромінювань та інших фізичних факторів зобов`язані: здійснювати відповідні організаційні, господарські, технічні, технологічні, архітектурно-будівельні та інші заходи щодо попередження утворення та зниження шуму до рівнів, установлених санітарними нормами; забезпечувати під час роботи закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу, культури, при проведенні концертів, дискотек, масових святкових і розважальних заходів тощо рівні звучання звуковідтворювальної апаратури та музичних інструментів у приміщеннях і на відкритих площадках, а також рівні шуму в прилеглих до них жилих і громадських будівлях, що не перевищують рівнів, установлених санітарними нормами; вживати заходів щодо недопущенняв продовж доби перевищень рівнів шуму ,встановлених санітарними нормами, в таких приміщеннях і на таких територіях (захищені об`єкти): 1) жилих будинків і прибудинкових територіях; 2) лікувальних, санаторно-курортних закладів, будинків-інтернатів, закладів освіти, культури; 3) готелів і гуртожитків; 4) розташованих у межах населених пунктів закладів громадського харчування, торгівлі, побутового обслуговування, розважального та грального бізнесу; 5) інших будівель і споруд, у яких постійно чи тимчасово перебувають люди; 6) парків, скверів, зон відпочинку, розташованих на території мікрорайонів і груп житлових будинків.

Шум на захищених об`єктах при здійсненні будь-яких видів діяльності не повинен перевищувати рівнів, установлених санітарними нормами для відповідного часу доби.

Державними санітарними нормами допустимих рівнів шуму в приміщеннях житлових та громадських будинків і на території житлової забудови, затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України 22.02.2019 № 463, встановлено допустимі рівні шуму, який проникає в приміщення житлових i громадських будинків від зовнішніх та внутрішніх джерел, i допустимі piвнi шуму на території житлової забудови. Відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не заслуговують на увагу доводи відповідачки та її представника з приводу того, що позивачем не доведено факту створення шуму у квартирі, оскільки цей факт доводиться протоколом проведення вимірювань параметрів шуму.

Позивачка, яка є особою похилого віку, має ряд хронічних захворювань, на даний час позбавлена можливості в повній мірі користуватися кімнатою, існують перешкоди з боку відповідачів.

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача, шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинити дії, які порушують режим тиші та дотримуватися Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях, а також стягнути з відповідачів на користь позивачки витрати по сплаті дослідження проведення вимірювання параметрів шуму Волинською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та судовий збір.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання припинення дій, які порушують режим тиші та правила співволодіння задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припинити дії, які порушують режим тиші та дотримуватися Державних санітарних норм допустимих рівнів шуму в житлових приміщеннях.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору по 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок з кожного та витрат на проведення вимірювання параметрів шуму Волинською регіональною державною лабораторією Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в розмірі по 451 (чотириста п`ятдесят одній) гривні 12 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 09.12.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк