Справа № 128/3357/23
Провадження №22-ц/801/172/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

15 січня 2024 рокуСправа № 128/3357/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації, прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області Посвалюка Я.І., старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Похальчак Анни Олександрівни, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

05 грудня 2023 року, не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

08 грудня 2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду витребувано вказану справу із Вінницького районного суду Вінницької області.

11 грудня 2023 року з Вінницького районного суду Вінницької області надійшла зазначена цивільна справа для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

15 грудня 2023 року ухвалою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказану ухвалу суду залишено без руху, про що повідомлено скаржника і надано йому строк для усунення недоліків, а саме: для надання доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної ухвали та подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження цього судового рішення, у якій слід зазначити поважні причини для поновлення такого строку та надати докази на їх підтвердження; для надання доказів сплати судового збору; для подання апеляційної скарги у іншій редакції, яка за формою і змістом має відповідати вимогам п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України та текст якої був би читабельним; для надання копій апеляційної скарги з додатками для інших учасників справи, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

09 січня 2024 року від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга у новій редакції, у якій він вказав, що таку ухвалу апеляційного суду варто задовольнити частково в частинні надання примірників апеляційної скарги нового змісту, все інше залишити без задоволення. Крім того, в ній він використовує лексику, яка не притаманна для написання ділових документів (в тому числі апеляційних скарг, клопотань), зокрема відображає зневажливе ставлення щодо суддів та до судової гілки влади загалом, що виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики.

У цій скарзі скаржник вказує, що: «…норма закону звільняє мене від сплати судового побору тільки за подання позовної заяви, однак не звільняє від судового побору за подання касаційної та апеляційної скарг на безглузді ухвали», «…в судді стоїть інша мета, успадкована ще від совецької совкової системи, а саме: у разі подання позову проти самої держави чи її корумпованих органів влади чи проти есесівської каральної машини чи проти суддівського безпрідела та балагана, які незаконно мене засудили, суд обов`язково має чинити опір у відкритті провадження, свідомо своїми непотрібними переписками та поверненнями позовних заяв…», «…для підтвердження суддівської вакханалії є одна дуже цікава справа…», «03.10.2023, 30.10.2023, 13.11.2023 Вінницький апеляційний суд не маючи чим зайнятися…безпідставно та свідомо повертав апеляційні скарги…», «…внаслідок цієї безвідповідальності та бездіяльності працівниками Вінницького апеляційного суду було втрачено багато часу та коштів, які вкрай необхідні для економіки України, задаючись деребаненням та марнотратством був пропущений не з моєї вини термін на апеляційне оскарження».

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що її слід повернути скаржнику з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави .

Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктами 2 та 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 07 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), застосовуючи п. п. а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02).

У своїх рішеннях ЄСПЛ також неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (справа «Шульга проти України», п. 28 у рішенні від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (справа «Мусієнко проти України», п. 24 у рішенні від 20 січня 2011 року).

Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

У ч. ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

На підставі викладеного вище апеляційний суд вважає, що звернення 09 січня 2024 року ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, у якій використані образливі висловлювання щодо суддів та судової системи загалом є виявом очевидної неповаги, не спрямоване на ефективний захист його прав, така поведінка скаржника вказує на зухвалість, явне небажання останнього подати належним чином оформлену апеляційну скаргу, зміст якої був би прийнятним, а також сприяти виконанню завдання цивільного судочинства, відтак свідчить про зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів та не вказують на обставини, за яких ОСОБА_1 був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу, у якій не містилося б образливих висловлювань щодо суддів та судової системи загалом, що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), а також виконати інші вимоги ухвали апеляційного суду від 15 грудня 2023 року, які залишились ним досі не виконані.

У постанові від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21 Верховний Суд зауважив, що ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Отже, у даній справі позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Крім того, із Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу був та є учасником різних цивільних справ, тобто він є фізичною особою, яка добре обізнана з тим, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених ч. 9 ст. 203 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання названих дій ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернення йому апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України. Водночас, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання зловживанню в подальшому ОСОБА_1 його процесуальними правами необхідно застосувати до нього заходи процесуального примусу, зокрема стягнути з нього в дохід державного бюджету штраф в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 028 грн.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що з 1 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028 грн.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст. ст. 44, 143, 148, 259, 260, 381 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2023 року повернути скаржнику.

Застосувати до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 3 028 грн. та стягнути з нього вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання її повного тексту.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко