Справа № 211/5360/17
Провадження № 2/211/851/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Н.О. Сарат,

при секретарі С.М. Зоріній,

у відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулися до суду з позовною заявою, в якій зазначили, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500284235 від 15.06.2012 року на суму 14310 грн.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило позивачу право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача по зазначеному кредитному договору.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, від імені ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Незважаючи на це, відповідач не виконав обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № 500284235 від 15.06.2012 року у розмірі 28220,06 грн., а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року за клопотанням представника відповідача скасовано заочне рішення по справі та призначено до розгляду на 04.10.2023 року.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано докази.

20.11.2023 року позивачем надано суду витребувані докази.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач та його представник в судові засідання не з`являються, про день та час розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином, відзиву, клопотань, письмових пояснень по справі, заперечень не надано.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, заборона зловживання правом міститься також у статті 13 ЦК України.

Суд вважає, що відповідачеві надано достатнього часу для підготування відзиву, або можливості надання відповідних клопотань чи доказів, враховуючи тривалий час перебування справи на розгляді, те, що сторона відповідача до суду не з`являється, що призводить до затягування розгляду справи, суд вважає можливим прийняти рішення на підставі існуючих матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2012 р., між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 500284235, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти у сумі 14310 грн., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25 % річних з датою остаточного повернення кредиту 18.06.2015 року (а.с.5 копія кредитного договору).

Договір містить положення, які регулюють порядок та умови погашення кредиту, заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків.

Свої зобов`язання за договором Банк виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі та порядку, визначених вказаним кредитним договором.

Оскільки відповідач порушив умови договору та не надав вчасно кошти на погашення кредитної заборгованості, 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 500284235 від 15.06.2012 року.

10.10.2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно умов якого Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові права вимоги до боржників, які належали Клієнту за кредитними договорами на умовах, визначених Основними договорами, за виключенням нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів (а.с.15-17).

З Витягу з Додатку № 1-1 до Договору факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 на момент передачі права грошової вимоги за кредитним договором № 500284235 від 15.06.2012 року складає 28220,06 грн. (а.с.19).

19.10.2016 року ТОВ «Дата Майнінг груп» направив ОСОБА_1 повідомлення про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги в сумі 28220,06 грн. (а.с.10).

24.10.2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» направило ОСОБА_1 повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 500284235 від 15.06.2012 року та включення персональних даних до бази персональних даних (а.с.11).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги ) та ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач, має заборгованість, яка складається з наступного: 10268,10 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 3325,96 грн. - заборгованість по процентам, 3976,00 грн. - за комісією; 10650 грн. пеня, штраф, неустойка а.с.9 розрахунок заборгованості.

Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку виконати умови кредитних договорів.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, умовами договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 1054 ЦК України, визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що кредитні договори сторонами укладені в письмовій формі, зазначено розмір та умови надання кредиту.

Ст.1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 525 ЦК України, встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач, не сплативши у вказані в договорі строки кредит, порушив вимоги ст.530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

П.1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст.1077 ЦК України, передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти і розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 10268,10 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 3325,96 грн. - заборгованість по процентам.

Щодо стягнення заборгованості по комісії в розмірі 3976,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним.

Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.

Такі висновки викладені Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22).

Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає.

Що стосується пені, у ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

25. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

26. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Згідно зі ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4).

Отже, судом встановлено, що відповідач порушив умови кредитного договору, позивач, звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, але з пропуском строку скороченої позовної давності, встановленого для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині кредиту та відсотків за його користуванням в розмірі 10268,10 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 3325,96 грн. - заборгованість по процентам, що разом становить 13594,06 грн.

Що стосується пені в розмірі 10650 грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити за спливом строку скороченої позовної давності, так як строк договору до 18.06.2015 року, а з позовом позивач звернувся 22.11.2017 року.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 13594 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 06 коп.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 770 грн. 75 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 554, 625, 611,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 500284235 від 15.06.2012 в розмірі 13594 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 06 коп., та судовий збір в розмірі 770 (сімсот сімдесят) грн. 75 коп.

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, фактична адреса: 07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, буд.2, поверх 4.

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 10.06.2024 року.

Суддя: Н. О. Сарат