Справа № 455/2693/23 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/2048/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2019 року у справі №676/2733/19 шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Їхня дитина, зареєстрована разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає в АДРЕСА_2 та перебуває на її повному утриманні, хоча відповідач є працездатний та має можливість сплачувати аліменти на дитину.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитини повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та допустити до негайного виконання стягнення аліментів за один місяць.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с.Гуменці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, зареєстрованої в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі однієї чверті із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах сплати аліментів на утримання дитини за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що позивачкою не надано жодного доказу та не доведено в судовому процесі факту ухилення відповідача від сплати аліментів.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги покликання відповідача, що у січні 2023 року відповідач на користь позивачки здійснив грошовий переказ на суму 3517,59 гривень. А також покликається на те, що судом не взято до уваги той факт, що в січні 2024 року відповідачем було здійснено перерахування коштів на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 18000,00 гривень, оскільки вказана обставина підтверджується квитанцією та витягом приймання електронного переказу.

Окрім цього, звертає увагу, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт проживання разом з сином. Оскільки позивачка не проживає разом з сином, скаржник вважає, що відповідно до вимог ст. 181 СК України не має права на звернення до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання сина.

Просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року та відмовити в задоволенні позову.

02 вересня 2024 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає таку безпідставною та необгрунтованою. Наголошує на тому, що покликання в апеляційній скарзі щодо грошового переказу в розмірі 18 000 грн. на утримання сина не відповідає дійсності, оскільки такий переказ позивачкою не був отриманий, а відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного. Щодо роздруківки, на яку покликається відповідач в апеляційній скарзі, відомості на веб-сайті ПАТ «Укрпошта» про таку відсутні. Наголошує, що всі витрати, пов`язані з проживанням та доглядом дитини несе виключно вона. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 16 грудня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружилися 25 грудня 2015 року, зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 2791.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Також встановлено, що сторони проживають окремо.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4).

З довідки №711, виданої 17 листопада 2023 року Старостинським округом сіл Терло, Лібухова Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області, відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 (а.с.6).

З акту, складеного комісією Гуменецької сільської ради від 03 листопада 2023 року відомо, що в АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 проживають, але не зареєстровані (а.с.7).

З довідки Гуменецької сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області №01-24-400 від 15 листопада 2023 року відомо, що ОСОБА_6 , 1969 року народження проживає в АДРЕСА_2 разом з дочкою ОСОБА_3 , 1995 року народження та онуком ОСОБА_4 , 2017 року, які є не зареєстрованими (а.с.8).

З довідки Гуменецького ліцею Гуменецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області №219 від 26 жовтня 2023 року відомо, що ОСОБА_4 , 2017 року народження дійсно навчається у 1 класі Гуменецького ліцею Гуменецької сільської ради (а.с.9).

З довідки №08/525, виданої 12 березня 2024 року начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 на посаді начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_7 » (тип А), з 19 лютого 2024 року (а.с.134).

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотка серії 12 ААА №012653 від 25 січня 2023 року ОСОБА_1 встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з пораненням із захистом Батьківщини (а.с.56).

Згідно довідки №96 від 24 січня 2023 року гарнізонної військово-лікарської комісії капітан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України, призваний призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 29 квітня 2011 року по 29 квітня 2012 року, з 01 серпня 2012 року в розпорядженні начальника НОМЕР_4 прикордонного загону визнаний обмежено придатним до військової служби (а.с.57).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції суд дійшов висновку, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні малолітньої дитини, а позивачка наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, його матеріальне становище.

З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

В апеляційній скарзі відповідач звертає увагу, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факт проживання разом з сином. Вважає, що оскільки позивачка не проживає разом з сином, відповідно до вимог ст. 181 СК України вона не має права на звернення до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання сина.

Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, так як за своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом та матеріалами справи, а саме, актом складеним комісією Гуменецької сільської ради від 03.11.2023 року (а.с.7) та довідкою Гуменецької сільської ради Камянець-Подільського району Хмельницької області №01-24-400 від 15.11.2023 року, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , 2017 року народження проживає в АДРЕСА_2 , з матір`ю ОСОБА_3 та бабцею ОСОБА_6 .

Та обставина, на яку покликається відповідач, що позивачка являється військовослужбовцем ДПС України і згідно поданих нею рапортів у 2023 році лише двічі виїжджала за межі гарнізону, не спростовують того факту, що саме позивачка несе основні витрати, пов`язані з проживанням та доглядом дитини.

Таким чином, проаналізувавши пояснення сторін у їх сукупності та взаємному зв`язку, апеляційний суд доходить висновку, що домовленості між батьками про реальну участь кожного з них у витратах на утримання дитини немає. Така ситуація не сприяє найкращому дотриманню інтересів дитини.

Відсутність домовленості є підставою для вирішення спору судом.

При вирішенні спору колегія суддів вважає, що позивачка має право на отримання від батька дитини аліментів на утримання сина.

Також, в апеляційній скарзі, відповідач зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги його покликання, що у січні 2023 року він на користь позивачки здійснив грошовий переказ на суму 3517,59 гривень. А також покликається на те, що судом не взято до уваги той факт, що в січні 2024 року відповідачем було здійснено перерахування коштів на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 18000,00 гривень, оскільки вказана обставина підтверджується квитанцією та витягом приймання електронного переказу.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції при ухваленні рішення взяв до уваги, що відповідачем ОСОБА_1 було здійснено перерахування коштів на утримання сина ОСОБА_5 у 2022 року позивачці ОСОБА_3 в сумі 30342,00 гривні, у січні 2023 року 3517,59 гривень (а.с.41-55), оскільки це обов`язок батька, передбачений ст. 180 СК України.

Щодо покликань про перерахування коштів ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 18000,00 гривень та 4000,00 гривень, суд першої інстанції до уваги не брав, оскільки позивачка ОСОБА_3 заперечувала отримання вище вказаних коштів, а стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про виплату вищезазначених грошових переказів ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційним судом враховуються також аргументи, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, що покликання в апеляційній скарзі щодо грошового переказу в розмірі 18 000 грн. на утримання сина не відповідає дійсності, оскільки такий переказ позивачкою не був отриманий. В свою чергу, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного, а відомості щодо роздруківки, на яку покликається відповідач в апеляційній скарзі про відправлення за №55, на веб-сайті ПАТ «Укрпошта» відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо визначеного розміру аліментів в розмірі однієї чверті із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

При цьому колегія суддів враховує рівність особистого обов`язку як матері, так і батька щодо утримання сина, матеріальний стан і стан здоров`я відповідача, пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, вік дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку.

Відповідач в апеляційній скарзі, щодо розміру аліментів не заперечував, не навів доводів про неможливість сплати ним визначеного судом першої інстанції розміру аліментів.

Таким чином, заявлений позивачем розмір аліментів - в розмірі однієї чверті із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання свого неповнолітнього сина.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 травня 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.