Головуючий у суді першої інстанції І. В. Коваленко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

29 листопада 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ).

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Коваленко І. В., в примішенні Дніпровського районного суду міста Києва,

у с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , про визнання шлюбу неукладеним та анулювання актового запису.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що у період з 20 листопада 2015 року по 11 липня 2020 року вона та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дочка ОСОБА_4 , 2016 року народження. Шлюб було розрівано у зв`язку з періодичними зловживаннями спиртними напоями ОСОБА_5 та проявами ним антисоціальної поведінки. Така поведінка чоловіка мала місце після повернення ОСОБА_5 з військової служби в АТО, де він перебував у період з 30.04.2015 по 01.04.2020, та страждав на тяжку форму посттравматичного синдрому, що призвело до стійкої алкогольної залежності. Родина постійно зверталася за медичною допомогою, боролась з його алкоголізмом. Незважаючи на офіційне розірвання шлюбу вона та ОСОБА_5 , після покращення стану його психічного здоров`я, продовжували сумісне проживання, вели спільне господарство та виховували двох доньок до початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації 24.02.2022. З 25.02.2022 ОСОБА_5 повернувся на військову службу. 13.09.2022 ОСОБА_5 зник безвісти при участі в бойових діях під м. Бахмут. Про зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 її було повідомлено, як члена родини, сповіщенням № 38 від 16.09.2022. У зв`язку зі зникненням безвісти ОСОБА_5 та у відповідності до п. 7 Постанови КМУ № 884 від 30.11.2016, вона звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 за отримання грошового забезпечення ОСОБА_5 для утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , 2016 року народження, та батьків пенсійного віку. Відповідне забезпечення дочка ОСОБА_4 отримувала до червня 2023 року. З червня 2023 року виплата такого забезпечення припинилася, у зв`язку з поданням ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 свідоцтва про її шлюб з ОСОБА_5 . З серпня 2023 року ОСОБА_2 отримує все грошове забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_5 у розмірі понад 100 000,00 грн. щомісячно, як його дружина. Жодної фінансової підтримки неповнолітній ОСОБА_4 та батькам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не надає. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 9 від 13.04.2023, 02.08.2022 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Києві, про що в реєстрі зроблено запис № 7, номер актового запису 1668. Згідно листа військової частини НОМЕР_1 за № 10418 від 13.07.2023, ОСОБА_5 у період з 25.02.2022 по 13.09.2023 не перебував у відпустці, рапорт про укладення шлюбу не подавав, свідоцтво про шлюб для внесення змін у особову справу не надавав. Акт про укладення шлюбу з ОСОБА_2 командиром військової частини не складався. На стаціонарному лікування поза межами військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 у період з 25.02.2022 по 13.09.2022 не перебував.

Вважаючи реєстрацію шлюбу підробленою, вона подала заяву про вчинення злочинів за ст.ст. 26, 28, 190, 358, 364, 366 КК України до Національної поліції України. Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу 59 від 02.08.2022 свідчить про те, що шлюб 02.08.2022 нібито укладений за заявою нареченого, що унеможливлює укладення шлюбу з військовослужбовцем дистанційно згідно Постанови КМУ № 213 від 07.03.2023. Позивач зазначає, що викладені обставини свідчать про те, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 02.08.2022 був зареєстрований за відсутності ОСОБА_5 . Посилаючись на норми ст.ст. 34, 48 СК України, позивач, як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , 2016 року народження, яка є рідною дочкою зниклого безвісті ОСОБА_5 , з метою захисту майнових прав малолітньої дитини, а саме: права на отримання грошового забезпечення її зниклого безвісти батька, а в майбутньому, у разі встановлення факту смерті ОСОБА_5 у бою за результатами ДНК, з метою захисту прав на спадкування, просить визнати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 неукладеним та анулювати актовий запис про шлюб № 1668 від 02.08.2023, складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки впевнена, що ОСОБА_5 з ОСОБА_2 шлюб не укладав.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1668 від 02.08.2022 неукладеним. Зобов`язано Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) анулювати актовий запис про шлюб № 1668 від 02.08.2022, складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про укладення шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що під час розгляду справи судом здійснено процесуальні порушення, що не тільки ставить під сумнів законність оскаржуваного рішення, а й викликає обурення у населення та недовіру усій системі правосуддя. Справа розглянута суддею, якій було заявлено відвід і яка викликає істотну недовіру у відповідача, оскільки справа резонансна і суддя мала утримуватися від будь - яких коментарів до виходу до нарадчої кімнати. Судом взято до уваги висновок експертів від 26.10.2023 №25763/23-32, складений за результатами проведення почеркознавчої експертизи у рамках кримінального провадження, що є сумнівним, неналежним, недостовірним та недопустимим доказом, штучно створеним та викликає багато запитань. Судом не враховано, що у висновку експерта відсутнє посилання на протокол свідків і впізнання підпису ОСОБА_5 , а надані на експертизу документи, як вільні зразки, мають великий розрив у часі виконання та не відповідають вимогам закону. При цьому безпідставно відхилено клопотання відповідача про призначення по справі повторної судової почеркознавчої експертизи. Скаржник вважає недопустими свідчення свідка - батька ОСОБА_5 , який мав до зникнення сина конфлікт з ним, непускав його додому періодично, він надав суду недостовірну та суперечливу інформацію. Свідок ОСОБА_10 є одночасно в іншій справі третьою особою, а у позивача і свідка є спільний адвокат Кукарека К. С., що свідчить про упередженість і зацікавленість свідка. ОСОБА_2 вважає, що провадження у цій справі повинно бути зупинено до розгляду і рослідування кримінального провадження №0003063 від 29.08.2023. Зокрема суд першої інстанції в ухваленому рішенні не взяв до уваги, що через постійну зміну позивачем обгрунтування позовних вимог та подання нових доказів, відповідач змушена була збирати та подавати нові докази. Судом безпідставно відхилено докази, надані відповідачем, що підтверджують присутність ОСОБА_5 02.08.2022 при укладенні шлюбу у Відділі РАЦС. Загалом під час розгляду справи судом було здійснено усі дії, спрямовані на позбавлення відповідача права у доступі до правосуддя в порушення ст. 6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, та у порушення вимог ст. 10 - 13, ч. 4, ч. 5 ст. 263 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кукарека К. С. заперечила проти її задоволення, рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрунтоване. Вказує на відсутність у апеляційній скарзі відповідача жодних обгрунтованих доказів упереджених дій судді. Висновок суду про відсуність ОСОБА_5 у Відділі РАЦСу 02.08.2022 під час укладення шлюбу з відповідачем зроблено на підставі зібраних у справі доказів та неспростовується викладеними у апеляційній скарзі відповідача доводами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечила проти її задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги не містять доказів незаконності та необгрунтованості ухваленого судом рішення. Відповідач надала неправдиву інформацію про обставини укладення шлюбу з ОСОБА_5 , що спростовується висновком експерта, який суд обгрунтовано визнав допустимим доказом у цій справі. Внаслідок своїх злочинних дій з серпня 2023 року ОСОБА_2 безпідставно отримує грошове забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_5 , чим завдає значних збитків державі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 та її пердставник - адвокат Шаповал О. В. підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав, урахувавши викладені у відповіді на відзив на апеляційну скаргу доводи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кукарека К. С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін як законне та обґрунтоване з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу відповідача та запереченнях.

Відповідач Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки представника суду невідомі. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду справи до апеляційного суду від Відділу не надходило.

З метою дотримання процесуальних строків, беручи до уваги ч.2 ст. 372 ЦПК, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника Відділу, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Від третьої особи ВЧ НОМЕР_1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника військової частини, рішення суду першої інстанції просять скасувати як незаконне та необгрунтоване через істотні порушення судом норм матеріального та процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_5 на час розгляду справи значиться безвісти пропавшим.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо оспорення шлюбу укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з підстав його неукладеності, зокрема без волевиявлення ОСОБА_5 та у зв`язку з неподанням ним будь-яких особистих заяв щодо укладення шлюбу.

Особами, які претендують на отримання грошового забезпечення є:

- малолітня дочка зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від імені та в інтересах якої діє її мати ОСОБА_1 як законни й представник;

- ОСОБА_2 , з якою зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_5 02 серпня 2022 року у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєстровав шлюб, актовий запис №1668.

Судом встановлено, що з 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №3106, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Батьками дитини є: матір ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 21.09.2016 Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

11 липня 2019 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/1700/19 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 20 листопада 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3106.

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та вона продовжили спільне проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва №94620895 від 15.06.2023 (а.с.16, т.І), актом від 15.06.2023, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_2 , засвідченим головою ЖБК «Луч» М.М.Петруком (а.с.27, т.І); фотографіями за різний період часу зі спільним зображенням ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та їх спільної дитини, а також показаннями свідка ОСОБА_10 (а.с.169-172, т.ІІІ).

Згідно наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_12 від 25.02.2022 №48 військовослужбовця молодшого сержанта ОСОБА_5 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_4 , було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, та призначено на посаду заступника командира бойової машини-навідника-оператора ІНФОРМАЦІЯ_7, ВОС-НОМЕР_5. Підстава винесення наказу: Мобілізаційна директива Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13т, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні».

Судом встановлено, що 02 серпня 2022 року о 13:50:59 за №7 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було зареєстровано актовий запис №1668 про укладення шлюбу між громадянином України ОСОБА_5 та громадянкою України ОСОБА_2 (копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 13.04.2024 (а.с.11-12, т.І).

13 вересня 2022 року під час штурму позицій поблизу н.п. Миколаївка Друга Бахмутського району Донецької області, захищаючи волю та незалежність України, молодший сержант ОСОБА_5 зник безвісти. Про такі обставини зникнення безвісти ОСОБА_5 начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 сповіщенням від 16.09.2022 року за №38 повідомив ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35, т.І).

Аналогічне за змістом повідомлення від 03.10.2022 за №3921 про зниклого безвісти ОСОБА_5 надійшло на адресу за зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_1 від начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.36, т.І).

Відповідно до інформації з Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.05.2023 набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин; відомості про кримінальне провадження, в рамках якого проводиться розшук: №0002883 від 20.09.2022 (а.с.125 т.ІІІ).

У зв`язку зі зникненням безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 , у членів його сім`ї виникло право на виплати грошового забезпечення у відповідності до Постанови КМУ від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх».

На звернення ОСОБА_10 від 21.09.2022 начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_13 відповіддю від 03.11.2022 за №2467 повідомив батька про зникнення безвісти його сина - ОСОБА_5 , а також про те, що за зверненням ОСОБА_1 надіслано визначені законодавством документи для виплати грошового забезпечення до військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2022 №1884.

Листом від 27.03.2023 за №7464 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_14 , посилаючись на пункт 7 Постанови КМУ від 30 листопада 2016 року №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав виплачувати їй грошове забезпечення її колишнього чоловіка, у зв`язку з надходженням до військової частини НОМЕР_1 заяви ОСОБА_2 на виплату їй грошового забезпечення її чоловіка безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 , як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_4 , вказувала на неукладеність шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 02 серпня 2022 року у Дніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом №1668, посилаючись на положення ст. 48 СК України та просила анулювати відповідний актовий запис про шлюб, вказуючи на неможливість подання особисто ОСОБА_5 заяви про державну реєстрацію шлюбу, на неможлвість особистої присутності ОСОБА_5 у Відділі РАЦСу при укладенні шлюбу та проставлення особистого підпису ОСОБА_5 на письмових документах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку про їх законність та обгрнутованість, встановивши, що волевиявлення нареченого ОСОБА_5 при поданні заяви про державну реєстрацію шлюбу було відсутнє, оскільки останній, перебуваючи 02.08.2022 в межах розташування військової частини НОМЕР_1 , об`єктивно фізично не міг бути особисто присутнім в приміщенні Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), свого підпису у заяві про державну реєстрацію шлюбу не ставив, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому суд взяв до уваги висновок експертів № 25736/23-32 від 26 жовтня 2023 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підготовлений на виконання постанови слідчого про призначення судово-почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №0003063 від 13 жовтня 2023 року, який містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі - вчинення підпису ОСОБА_5 на заяві про державну реєстрацію шлюбу від 02.08.2022, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами справи з огляду на наступне.

Згідно з частиною першоюстатті 21 СК Українишлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка (частина перша статті 24 СК України).

Відповідно до частини першоїстатті 34 СК Україниприсутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01 липня 2010 року).

Положеннями пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції.

Згідно з частиною першоюстатті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Згідно п.1 розділу 2 глави ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, для державної реєстрації шлюбу жінкою та чоловіком особисто подаєтьсязаява про державну реєстрацію шлюбу (додаток 6) до органу державної реєстрації актів цивільного стану за їх вибором.

Зокерма відповідно до Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, державна реєстрація шлюбу проводиться у присутності нареченої та нареченого. Державна реєстрація шлюбу через представника не допускається. Державна реєстрація шлюбу проводиться у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. За заявою наречених державна реєстрація шлюбу може проводитися за місцем їх проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважної причини прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Так, шлюбом визнається сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи (стаття 48 СК України).

Відповідно до вимог ст.49 ЦК України актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 4.4 Правил №96/5 актовий запис цивільного стану анулюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання (частина друга статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Анулювання актових записів цивільного стану на підставі рішення суду проводиться без складення висновку. В інших випадках складання висновку про анулювання або відмову в анулюванні актового запису цивільного стану обов`язкове. (абзац 2 пункту 4.5 Правил №96/5).

Відповідно до пункту 4.6 Правил №96/5 відділ державної реєстрації актів цивільного стану анулює первинні актові записи цивільного стану на підставі рішення суду про визнання шлюбу неукладеним.

Колегія суддів зазначає, що поняття неукладений шлюб кореспондується з поняттями вільного волевиявлення та згоди осіб на укладення шлюбу. Неможливість встановити взаємну згоду сторін є визначальним у визнанні шлюбу неукладеним.

Суд, вирішуючи питання про неукладеність шлюбу відповідно до статті 48 СК України, перевіряє відсутність нареченого (нареченої) при реєстрації шлюбу, встановлює чи належить підпис на заяві про державну реєстрацію шлюбу та в актовому записі про шлюб особі, яка зареєструвала шлюб, що оскаржується.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2018 року у справі № 344/14781/15-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 752/14246/15-ц.

Отже, з огляду на те, що особиста присутність особи, яка бажає укласти шлюб, підтверджується її підписом як згодою укласти шлюб, то відповідно доведення підписання/непідписання відповідних документів покладається саме на позивача, що стверджує про відсутність наречого та непідписання ним заяв, на загальних підставах. Зокрема шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення справжності підпису ОСОБА_5 під час оформлення шлюбу.

Так, згідно проведеної Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві перевірки за журналом реєстрації заяв про державну реєстрацію шлюбу, справа №21.4-154, виявлено заяву ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , заява прийнята та зареєстрована в журналі за №1648/21.4-46 від 02.08.2022 року. Прийом заяви на державну реєстрацію шлюбу здійснювала головний спеціаліст відділу ОСОБА_15 . Нареченими на посвідчення особи були пред`явлені паспорти громадян України та документ про припинення попереднього шлюбу ОСОБА_5 . При поданні заяв ОСОБА_2 було сплачено державне мито у розмірі 0,85 грн. у Ощадбанку по м. Києву та області 10026/0 квитанція №27 від 02.08.2022 року за державну реєстрацію шлюбу» (а.с.134 т.3).

У відповіді т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 13.07.2023 за №10418 зазначено «В період з 25.02.2022 по 13.09.2022 молодший сержант ОСОБА_5 , заступник командира бойової машини-навідника-оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальйону рапорт на щорічну основну відпустку не подавав та в відпустці не перебував, рапорт на відпустку за сімейними обставинами у зв`язку з укладенням шлюбу також не подавався. Молодшим сержантом ОСОБА_5 свідоцтво про шлюб до військової частини не надавалося, зміни облікових даних в особову справу не вносились, так як особова справа до військової частини не надходила з ІНФОРМАЦІЯ_4 . Акт про укладення шлюбу з ОСОБА_2 командиром військової частин НОМЕР_1 не складався. За період з 25.02.2022 по 13.09.2022 до медичної роти військової частини НОМЕР_1 не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.» (а.с.30, т.І).

Згідно відповіді т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_12 від 04.08.2023 за №11542: «Службові розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_5 військової частини чи місця служби або його дезертирства за період з 25.02.2022 по 13.09.2022 не проводилися, відповідні акти не складалися. Рапорт на убуття за межі розташування військової частин НОМЕР_1 02.08.2022 молодший сержант ОСОБА_5 не подавав.» (а.с.49, т.І).

Відповідно до висновку експертів № 25736/23-32 від 26 жовтня 2023 року, складеного на виконання постанови старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві від 13.10.2023 Мєшкова К., старшим судовим експертом відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Голіян М. В. та завідувачем відділу почеркознавчих досліджень лабораторії криміналістичних видів досліджень Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Білоус І. В. за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0003063, відомості про яке внесені СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 366 КК України, ескпертом встановлено: «1.Підпис від імені ОСОБА_5 , що міститься в рядку «1.1. Підписи осіб, які зареєстрували шлюб» графи «Наречений» на зворотній стороні аркуша актового запису про шлюб №1668 від 02.08.2022, виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою. 2. Два підписи від імені ОСОБА_5 , що міститься під рядком «13.Для відміток» на зворотній стороні аркуша актового запису про шлюб №1668 від 02.08.2022, виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою. 3. Підпис від імені ОСОБА_5 , що міститься в графі «Підписи наречених: Він» на зворотній стороні першого аркуша заяви про державну реєстрацію шлюбу від 02.08.2022, виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою. 4. Підпис від імені ОСОБА_5 , що міститься в графі «(Підпис нареченого)» заяви вх.№2336/21.4-46 від 02.08.2022, виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою.».

З матеріалів справи вбачається, що судові експерти ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які склали вищевказаний висновок, є працівниками державної спеціалізованої установи - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, мають вищу освіту другого рівня за ступенем магістра, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів». Судовий експерт ОСОБА_16 має четвертий кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи з 2017 року, свідоцтво від 30.06.2022 №207-22/Д, видане ЦЕКК МЮ України, дійсне до 30.06.2025. Судовий експерт ОСОБА_17 має вищий кваліфікаційний клас, стаж експертної роботи з 1997 року, свідоцтво від 23.03.2023 НОМЕР_6, видане ЦЕКК МЮ України, дійсне до 23.03.2026. Експерти були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного вище колегія суддів вважає, що факт відсутності волевиявлення 02.08.2022 нареченого ОСОБА_5 в приміщенні Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністретсва юстиції (м. Київ) під час реєстрації шлюбу є доведеним, оскільки підпис в заяві про державну реєстрацію шлюбу та актовому записі про шлюб не належить ОСОБА_5 , що підтверджено висновком експертів № 25736/23-32 від 26 жовтня 2023 року, тому шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є неукладеним, отже, актовий запис про шлюб №1668 від 02.08.2022, складений Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 має бути анульованим.

Зазначивши про обов`язок позивача у передбаченому статтею 81 ЦПК Українипорядку довести обставини, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, та встановивши, що вона надала суду належні і допустимі докази на підтвердження факту непідписання ОСОБА_5 заяви про державну реєстрацію шлюбу та актового запису про шлюб, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що отриманий відповідно до вимог закону у рамках кримінального провадження висновок експерта у даному випадку є письмовим доказом у цивільній справі, що переглядається апеляційним судом, якому суд першої інстанції надав належну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку, визнавши його належним та допустими доказом у справі на підтвердження обставин щодо проставлення підпису від імені ОСОБА_5 іншою особою, про що вказує у позові ОСОБА_1 . Висновок експертів № 25736/23-32 від 26 жовтня 2023 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підготовлений на виконання постанови слідчого про призначення судово-почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 0003063 від 13 жовтня 2023 року містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі - вчинення підпису ОСОБА_5 на заяві про державну реєстрацію шлюбу від 02.08.2022, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не постановлений.

Вказуючи на неналежність та недопустимість цього висновку як доказу у справі, стороною відповідача не було спростовано викладене у ньому, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти вказаних ОСОБА_1 у позові доводів ОСОБА_2 у розпорядження суду не надала. Своїм правом на подання суду першої інстанції клопотання про призначення у справі №755/12077/23 судової почеркознавчої експертизи не скористалася. Натомість у порушення вимог процесуального права стороною відповідача двічі було заявлено клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у справі.

Суд першої інстанції вірно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, з огляду на таке.

Відповідно ч. 1, 2, 5ст. 102 ЦПК України, висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

Відповідно ч. 1ст. 103 ЦПК Українисуд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликаютьсумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу (ч. 2 ст. ст. 103 ЦПК України).

Згідно ч. 1ст. 104 ЦПК Українипро призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Згідно зі ст. 110 ЦПК Українивисновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з ч. 2ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно пункту 1.2.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи.

Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше.

Додатковою є експертиза, якщо для вирішення питань щодо об`єкта, який досліджувався під час проведення первинної експертизи, необхідно провести додаткові дослідження або дослідити додаткові матеріли (зразки для порівняльного дослідження, вихідні дані тощо), які не були надані експертові під час проведення первинної експертизи.

Повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

Згідно з пунктом 3.6Інструкції № 53/5у разі призначення експертизи (залучення експерта) для проведення додаткової або повторної експертизи, крім матеріалів, зазначених у пункті 3.3 цього розділу, до експертної установи (експертові) надаються також висновки попередніх експертиз з усіма додатками (фотознімками, порівняльними зразками тощо), а також додаткові матеріали, що стосуються предмета експертизи, які були зібрані після надання первинного висновку.

У разі необхідності проведення додаткової або повторної експертизи у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються мотиви та підстави для її призначення.

Таким чином, повторною визнається судова експертиза, у проведенні якої експерт досліджує ті ж самі об`єкти і вирішує ті ж самі питання, які досліджувалися і вирішувалися у первинній судовій експертизі.

Повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав сторін чи інших осіб.

Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні.

В ухвалі про призначення повторної експертизи зазначаються обставини, які викликають сумніви у правильності попереднього висновку експерта (ч. 2 ст. 113 ЦПК України).

Однак, у справі, яка переглядається апеляційцним судом, первинна судова почеркознавча екпертиза не призначалась, відповідних клопотань від сторін чи їх представників до суду не надходило.

Відтак, з урахуванням викладених вище вимог закону, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для призначення у рамках цієї справи повторної судової почеркознавчої експертизи.

Проведення почеркознавчої експертизи у рамках кримінального провадження №0003063 від 13 жовтня 2023 року не може вважатись проведенням первинної експертизи у рамках цивільної справи, а тому стороні відповідача необхідно було заявляти клопотання суду першої інстанції про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, а не повторної.

Та обставина, що почеркознавча експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, а була проведена в рамках кримінального провадження № 0003063 від 13 жовтня 2023 року, не є підставою вважати Висновок експертів № 25736/23-32 від 26 жовтня 2023 року недопустимим доказом, оскільки експерти, які проводили цю експертизу є атестованим судовими експертами, обізнані та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який суд вірно оцінив у сукупності із іншими доказами у справі.

Суд не бере до уваги посилання апелянта на ту обставину, що великий проміжок у часі у документах з вільними зрасками підпісу ОСОБА_5 і у документах вилучених з Відділу РАЦСу, оскільки експертам було надано слідчим на дослідження усі можливі документи, які містили вільні зраски підпису і почерку ОСОБА_5 і дати ціх документів різні. Щодо прізвища експерта зазначеного у експертому заключенні «ОСОБА_16» замість вірного « ОСОБА_16 », то суд вважає, що в написанні прізвища даного експерта допущено технічну описку і вказана обставина не свідчить про помилковість висновків експертів, оскільки з заключення чітко вбачається що прізвище експерта « ОСОБА_16 ». Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині спорсотвуються вищевказаним, а тому відхиляються колегією суддів.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року в справі № 264/949/19 вказано, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК Українисвідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК Українищодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17, від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Ураховуючи те, що ОСОБА_19 не було заявлено суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої екпсертизи, колегія суддів не вбачала законних підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції у відповідності нормам процесуального права взяв до уваги письмовий доказ, який відповідає Інструкції, Науково-методичним рекомендаціям, обгрунтовано відмовивши відповідачу у призначенні повторної судової почеркознавчої експертизи.

Так, положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Установивши, що позивач як на підставу своїх вимог надала суду належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_5 не підписував документи по реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , які не були спростовані відповідачами, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки факт наявності виконаних іншою особою підписів від імені ОСОБА_5 у актовому записі про шлюб та у заяві про реєстрацію шлюбу свідчать про те, що наречений ОСОБА_5 під час реєстрації шлюбу був відсутній, а підпис, зроблений у вказаних документах, йому не належить. Докази, які були подані відповідачкою до суду апеляційної інстанції, зазначених обставин не спростовують.

Оскільки з анулюванням актового запису про шлюб закон пов`язує встановлення факту відсутності нареченого під час реєстрації шлюбу, суд, ухвалюючи рішення у цій справі, та встановивши, що ОСОБА_5 не вчинені усі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на зміну його цивільного стану, та за наявності належних та допустимих доказів про його відсутність при реєстрації шлюбу, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із доведеністю позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанцій, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені відповідачем ОСОБА_2 у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Отже, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним відповідачем у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У кожному конкретному випадку суд повинен ретельно оцінити докази й мотиви заявника, уважно вивчити обставини справи та надати мотивований висновок щодо судового спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів достатні мотиви з яких не прийняв до уваги заперечення відповідача та правильно визначив наявність підстав для задоволення позову. Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 12 грудня 2024 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна