КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/5186/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», поданою адвокатом Пазюрою Оленою Олександрівною, на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року, постановлену під головуванням судді Рудюка О.Д.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року до суду звернулось ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Не погодившись з постановленою ухвалою, адвокатом Пазюрою О.О., яка діє в інтересах ТОВ «Газорозподільні мережі України», подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що в обґрунтування заяви про видачу судового наказу суду надано, зокрема, 1-4 сторінки статуту ТОВ «Газорозподільні мережі України», копію Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Надано розрахунок суми заборгованості за послуги розподілу природного газу перед Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», в якому відображені дані, зокрема, про споживача - ОСОБА_1 , відомості про обсяг спожитого природного газу. Надано довідку № 12 від 30 серпня 2024 року про те, що споживачем ОСОБА_1 здійснюється фактичне документально підтверджене споживання природного газу із зазначенням різниці показників лічильника газу у сторону збільшення та фотофіксацію показників лічильника газу.

Стверджує, що заявником надано докази отримання боржником житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначає, що при вирішенні питання про видачу судового наказу суд не надає оцінку обґрунтованості перевірених стягувачем вимог по суті, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами. У разі незгоди боржника із таким наказом останній може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого є скасування суду такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Вказує, що така підстава для відмови у видачі судового наказу, як наявність спору про право, відсутня в редакції чинного ЦПК України.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції, посилаючись на норми Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» та вказавши про те, що на момент звернення ТОВ «Газорозподільні мережі України» до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу на території України введено воєнний стан на території України, суд зробив висновок про відмову у видачі судового наказу, оскільки існує спір щодо розміру заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

За положеннями частини 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

В частині 1 статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно пункту 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

В статті 163 ЦПК України визначено перелік документів, які додаються до зави про видачу судового наказу. Зокрема, згідно пункту 3 частини 3 цієї статті, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

У судовому наказі зазначаються, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (пункт 7 частини 1 статті 168 ЦПК України).

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу. Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини 6 статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною 1 статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини 1 цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Установлено, що до суду звернулось ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги розподілу природного газу.

В переліку додатків до заяви про видачу судового наказу зазначено документи, зокрема:

- копія розрахунку заборгованості за послуги розподілу газу;

- копія довідки про фактичне споживання споживачем природного газу №12 від 30 серпня 2024 року;

- копія фотофіксації показів лічильника газу;

- копія типового договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30 вересня 2015 року;

- копія постанови НКРЕКП №1944 від 30 грудня 2022 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «Газорозподільні мережі України»;

- копія 1-4 сторінки статуту ТОВ «Газорозподільні мережі України»;

- копія витягу ЄДРПОУ:

- копія 1, 2, 9, 10 Положення про Київську філію ТОВ «Газорозподільні мережі України».

Разом з тим, матеріали справи фактично містять копію тексту заяви про видачу судового наказу. Додатки до заяви в матеріалах справи відсутні.

Із змісту оскаржуваної ухвали убачається, що суд зробив висновок про наявність спору про право, та, посилаючись на пункт 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, якою передбачено відмову у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не убачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, відмовив у видачі судового наказу.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції вказав дві взаємовиключні обставини, які не обґрунтовані і застосуванню не підлягають, внаслідок чого зробив помилковий висновок про відмову у видачі судового наказу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що така підстава для відмови у видачі судового наказу, як наявність спору про право, у чинній редакції ЦПК України відсутня.

Крім того, згідно пункту 7 частини 1 статті 168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», подану адвокатом Пазюрою Оленою Олександрівною. задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова