Справа № 358/670/16-ц Провадження № 4-с/358/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.

секретар судового засідання Ведмеденко І.В.,

за участі скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника адвоката Шкребтія В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кагарлицький відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із даною скаргою, в обгрунтування якої зазначила, що 13.12.2023 постановою державного виконавця Кагарлицького ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУЮ (м.Київ) Замана Я.А. відкрито виконавче провадження ВП № 73587216 на підставі виконавчого листа №358/670/16-ц, виданого Богуславським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансу в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку в розмірі 69 500 грн. Крім того, 13.12.2023 державним виконавцем у даному виконавчому провадженні винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1 . Вказані постанови скаржник вважає неправомірними у зв`язку із тим, що рішення в даній справі набрало законної сили 08.09.2020 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання в силу вимог ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» становить 3 роки, який обчислюється з наступного дня, після набрання рішенням законної сили. Таким чином, на переконання скаржника, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 08.09.2023 року. Виконавчий лист стягувачем ОСОБА_2 отриманий 18.10.2023 року та пред`явлений до виконання без поновлення пропущеного строку. Вказана обставина залишилася поза увагою державного виконавця. Крім того скаржник зазначила, що вже після набрання законної сили рішенням у справі № 358/670/16-ц, сторони фактично досягли мирової угоди в процесі його виконання. По домовленості сторін ОСОБА_2 були повернуті грошові кошти в розмірі 5438 грн, які були стягнені згідно виконавчого листа на користь ОСОБА_3 , що підтверджено відповідною розпискою. За заявою представника ОСОБА_1 виконавче провадження щодо стягнення коштів із ОСОБА_2 було закінчено. Також між сторонами було досягнута домовленість про продаж спірного будинку по ціні нижче ринкової сину ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язалася не стягувати кошти із ОСОБА_1 у розмірі 139 000 грн згідно вказаного рішення суду. Дана обставина підтверджується розпискою ОСОБА_2 яка написана нею особисто. Таким чином стягувач ОСОБА_2 добровільно відмовилася від стягнення коштів, визначених судовим рішенням і за період, визначений чинним законодавством виконавчий лист не отримувала.

З цих підстав скаржник просить визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення 13.12.2023 постанов про відкриття ВП №73587216 та арешт коштів боржника; визнати протиправними та скасувати вказані постанови.

В судове засідання державний виконавець Кагарлицького ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУЮ (м.Київ) Замана Я.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд скарги за її відсутності із винесенням рішення на розсуд суду.

В судове засідання стягувач ОСОБА_2 не з`явилася, надала суду заяву про відкладення судового розгляду за сімейними обставинами.

Судом з урахуванням вимог ч.1,2 ст.223, ст.450 ЦПК України та думки учасників судового розгляду, протокольно ухвалено визнати причину неявки стягувача в судове засідання неповажною та проводити судовий розгляд скарги по суті за даною явкою. При цьому суд виходив з того, що судова повістка була отримана стягувачем 02.01.2024, а заява про відкладення подана нею особисто 10.01.2024 тобто в день судового засідання та без надання будь-яких доказів щодо поважності причин неявки.

В судовому засіданні скаржник та її представник доводи скарги підтримали з підстав у ній зазначених та просили задовольнити.

Вислухав пояснення учасників судового розгляду, вивчив матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 05.08.2020 року справа №358/670/16-ц, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 аванс отриманий її представником ОСОБА_5 в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 139 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 18.11.2020 року рішення Богуславського районного суду Київської області від 05.08.2020 залишено без змін.

Таким чином рішення набрало законної сили 18.11.2020, а не 08.09.2020, як зазначає скаржник.

Щодо виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 05.08.2020 у справі №358/670/16-ц, суд зазначає наступне.

07.12.2021 ОСОБА_2 був отриманий виконавчий лист у вказаній справі на суму 139 000 грн. (т.2 а.с.194)

24.01.2022 начальником відділу Ржищівського МВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) Журило О.В. винесено постанову про відкриття ВП № 68350998 з примусового виконання виконавчого листа № 358/670/16-ц від 07.12.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 авансу в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку в розмірі 139 000,00 грн. Сторонами вказаного ВП є: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 (т.2 а.с.198).

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 16.05.2023 у справі № 358/670/16-ц роз`яснено рішення суду від 05.08.2020 та зазначено, що резолютивну частину рішення суду необхідно розуміти так, що з ОСОБА_1 до стягнення підлягають кошти в розмірі 139 000,00 грн, з цієї суми в рівних частинах на користь позивачів поз зустрічному позову, а саме 69 500 грн на користь ОСОБА_4 та 69 500 грн на користь ОСОБА_2 (т.2 а.с.204-205)

На підставі вказаної ухвали суду 14.09.2023 головним державним виконавцем Кагарлицького ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) винесено постанову про закінчення ВП №6850998 із зазначенням відомостей про боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_4 у зв`язку зі сплатою в повному обсязі заборгованості в розмірі 69 500 грн, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій. (т.2 а.с.217-218)

Також на адресу суду за вих№ 16066 від 14.09.2023 був повернутий виконавчий лист у справі № 358/670/16-ц, який був виданий 07.12.2021 із відміткою державного виконавця про причину повернення п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Боржником в даному виконавчому листі зазначена ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (т.2 ст.216-219)

01.11.2023 ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист у справі №358/670/16-ц від 05.08.2020. (т.2 ст.215)

13.12.2023 старшим державним виконавцем Кагарлицького ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) винесено постанову про відкриття ВП №73587216 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 358/670/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансу в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку в розмірі 69 500,00 грн. Сторони ВП боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 (т.2 а.с.224)

Крім того, 13.12.2023 в даному ВП державний виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. (т.2 а.с.225)

Вказані постанови державного виконавця є предметом оскарження в даній справі.

Щодо доводів скаржника про пропуск стягувачем ОСОБА_2 визначеного законом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки такий строк закінчився 08.09.2023, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року , виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.

Згідно з вимогами частин 4,5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Суд враховує, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з пред`явленням цього документа до виконання перебіг такого строку починається заново з наступного дня після повернення виконавчого документа. Час, що минув до переривання цього строку, до нового строку не зараховується (постанову ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 2-175/2010).

Так, виконавчий лист у вказаній справі №358/670/16-ц був вперше пред`явлений стягувачем ОСОБА_2 до виконання в січні 2022, про що свідчить постанова державного виконавця від 24.01.2022 про відкриття виконавчого провадження. (т.2 а.с. 198)

14.09.2023 вказаний виконавчий лист був повернутий до суду із постановою про закриття виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із сплатою в повному обсязі на користь стягувача ОСОБА_4 заборгованості в сумі 69 500 грн, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Вказана постанова була винесена з урахуванням ухвали суду від 16.05.2023 у справі № 358/670/16-ц про роз`яснення рішення. Відповідно до вказаної ухвали роз`яснено, що сума заборгованості в розмірі 139 000,00 грн підлягає стягненню в рівних частках із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , тобто на користь кожного підлягає стягненню сума в розмірі 69 500,00 грн. (т.2 а.с.216-219)

Згідно з частиною 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та інше.

Разом із тим суд констатує, що за вказаним ВП № 68350998 рішення суду було виконано в частині стягнення суми боргу на користь стягувача ОСОБА_4 , та залишилося не виконаним рішення суду в частині стягнення суми на користь стягувача ОСОБА_2 .

Повторно виконавчий лист був пред`явлений до виконання стягувачем ОСОБА_2 в грудні 2023, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2023 ВП № 73587216.

Таким чином суд приходить до висновку, що у зв`язку із пред`явленням стягувачем ОСОБА_2 виконавчого листа у справі № 358/670/16-ц до виконання в січні 2022 року, відбулося переривання строку пред`явлення його до виконання та після повернення виконавчого документу 14.09.2023 перебіг строку пред`явлення його до виконання починається заново.

Вказане свідчить, що стягувачем ОСОБА_2 строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №358/670/16-ц не пропущений.

Щодо доводів скаржника про досягнення сторонами фактичної мирової угоди в процесі виконання рішення суду, внаслідок якої між ними досягнута домовленість про продаж спірного будинку за ціною, нижче ринкової, сину ОСОБА_2 , а остання зобов`язалася не стягувати із ОСОБА_1 кошти в сумі 139 000,00грн, суд зазначає наступне.

В підтвердження вказаних доводів скаржником надана заява ОСОБА_4 та ОСОБА_2 із викладенням вказаних обставин від 19.08.2021. (т.2 а.с. 227)

Положеннями ч. 7 ст. 49 ЦПК України передбачено право сторін укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення, подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 2 ст. 434 ЦПК України питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 30.09.2020 року у справі № 753/16296/14-ц (провадження № 61-8665св20) сформульовано висновок про те, що на рівні ч. 1 ст. 434 ЦПК України встановлений імперативний припис щодо часу, коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу, та кола суб`єктів, які уповноважені звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Так ч. 1 ст. 434 ЦПК України встановлено, що зазначене право може бути реалізовано лише в процесі примусового виконання судового рішення, тобто за наявності відкритого виконавчого провадження.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб; сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Частиною 4 статті 207 ЦПК України визначається, що укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Суд зазначає, що долучена скаржником заява датована 19.08.2021 тобто виконана до відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_2 , оскільки вперше був пред`явлений виконавчий лист до виконання в січні 2022 року.

Таким чином, вказана заява не може бути визнана судом як мирова угода, оскільки за формою та датою написання не відповідає вимогам діючого законодавства щодо мирових угод на стадії виконання судового рішення.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені відповідно до закону та в межах повноважень, право заявника не було порушено, у зв`язку із чим приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 2, 18, 258-261, 353, 354, 447, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець