Дата документу 27.11.2024 Справа № 335/8050/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8050/23 Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1050/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 21 травня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 13 965,00 гривень (із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних).

20 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу № 20/08/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором.

Станом на 20.08.2021 року до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги за Кредитним договором в сумі 21 253,88 гривень, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 13 487,28 гривень, заборгованість за відсотками - 2,95 гривень, заборгованість за комісією - 7 763,65 гривень.

Таким чином, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до Відповідача за Кредитним договором.

Заборгованість за Кредитним договором, враховуючи санкції ст. 625 ЦК України, становить 25 010,50 гривень, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 13 487,28 гривень, заборгованість за відсотками - 2,95 гривень, заборгованість за комісією - 7 763,65 гривень, збитки від інфляції - 2 706,83 гривень, 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 1 049,79 гривень, яку представник позивача просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Цикл Фінанс», а також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати.

У жовтні 2023 року представником позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог, з огляду на сплату 5000,00 грн. в межах виконавчого провадження, а відтак, сума боргу відповідача, яка підлягає стягненню з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог становить 19 697,96 грн., і складається з: 9 332,09 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 2,95 грн. - заборгованість за відсотками, 7 763,65 грн. - заборгованість за комісією, 1 872,90 грн. - інфляційні втрати, 726,37 грн. - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, яку представник позивача просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Цикл Фінанс», а також просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № від 21.05.2019 року 11 934,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору 1 625,97 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4 877 грн. 90 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Пінаєв В.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що представником відповідача було заявлене клопотання про витребування у позивача оригіналів всіх документів, що є додатками до позовної заяви (письмових доказів). Суд, приймаючи позовну заяву та відкриваючи провадження, не звернув уваги, що додані до позовної заяви копії письмових доказів є або ксерокопіями або документами виготовленими з застосуванням інформаційних систем та не завірені належним чином, а також суд не звернув увагу на те, що в тексті позовної заяви позивачем взагалі не зазначено чи є в нього оригінали поданих доказів або немає. Представник відповідача бажав скористатися правом огляду оригіналів письмових доказів для вирішення питання щодо призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки у відповідача та його представника є сумнів, що в договорі, який є основним доказом, стоїть саме підпис відповідача. Проте, суд, маючи належним чином обґрунтоване клопотання не прийняв рішення в частині вирішення даного клопотання. Однак, в рішенні вказав, що відповідачем не спростовано, що він не був ознайомлений з кредитним договором та в кредитному договорі не його підпис.

Крім того, приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Сторони погодили умови кредитного договору у розмірі 0,01% за користування кредитом (проценти), тому стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним. В даному випадку сторони були вільні у погодженні умов кредитного договору і передбачили в кредитному договорі сплату 0,01% річних за користування кредитом. Зауважує, що суд першої інстанції, застосовуючи ст. 625 ЦК України, не врахував, що з відповідача рішенням суду не було стягнуто суму кредиту та відсотки по кредиту, а також відповідач по справі не є вкладником банку.

Крім того, суд, відмовляючи в застосуванні строків позовної давності, послався на те, що відповідно до пункту 19 Перехідних Положень ЦК України, введення карантину та оголошення військового стану є підставою продовження строків звернення до суду на період дії карантину та військового стану. Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо з таких підстав. Позивач, не дивлячись на введення карантину звернувся з заявою про отримання виконавчого напису до приватного нотаріуса і отримав виконавчий напис. Тобто, позивач не був обмежений діями карантину у використанні свого права на стягнення заборгованості. Тому мав всі передбачені законом можливості також звернутися до суду у встановлений трирічний строк. Також, законодавець чітко зазначив, що строки не зупиняються (призупиняються) на період дії карантину, а саме продовжуються на строк дії карантину. Виходячи з цього, позивачу з позовом необхідно було звертатися до суду або в період дії карантину до 30.04.2023 року або на наступний день після закінчення строку дії карантину.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 травня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , у відповідності до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 13 965,00 гривень із нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. Дата остаточного повернення кредиту 21.05.2022 року.

20 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу № 20/08/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором.

Доказів, які б спростовували факт надання кредиту, відповідачем не подано, не спростовано факт виконання ним кредитного договору у 2019 році, що відображено у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку відповідача. Також відповідач не оскаржував договори, якими були передані права вимоги. Вказаними договорами визначались розміри невиконаних зобов`язань відповідача. У разі незгоди ОСОБА_1 із розміром грошового зобов`язання чи із його наявністю як такою, він мав об`єктивну можливість оскаржити ці договори, проте не зробив цього.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням заяви представника позивача про зменшення позовних вимог, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 11 934,31 грн. і складається з: 9 332,09 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 2,95 грн. - відсотки, 1 872,90 грн. - інфляційні втрати, 726,37 грн. - 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача комісія в розмірі 7 763,65 грн. не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, тому позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають, оскільки така вимога не має належного обґрунтування.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що розмір заборгованості за сумою кредиту 9 332,09 грн. та заборгованість за простроченими відсотками в сумі 2,95 грн. підлягають стягненню з відповідача. Крім того, враховуючи, що відповідач користувався наданими кредитними коштами, не виконуючи зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасного їх повернення та сплати відсотків, чим прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 1 872,90 грн. та 3% річних у розмірі 726,37 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Скаржником не спростовано правильність наданого банком розрахунку, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права, а саме, ст. 625 ЦК України, не застосування до спірних правовідносин строків позовної давності зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд, маючи належним чином обґрунтоване клопотання про витребування у позивача оригіналів всіх документів, що є додатками до позовної заяви (письмових доказів), не прийняв рішення в частині вирішення даного клопотання, спростовані під час апеляційного розгляду справи. Так, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - Пінаєва В.В. про витребування оригіналів доказів у цивільній справі за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитування. Суд дійшов висновку, що витребування всіх доказів, поданих позивачем, в оригіналі є недоцільним, необґрунтованим, тому у задоволенні клопотання представника відповідача відмовив.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано аналогічне клопотання про витребування оригіналів доказів суду апеляційної інстанції. Оскільки судом першої інстанції ухвалою від 19 лютого 2024 рокубуло обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - Пінаєва В.В. про витребування оригіналів доказів у цивільній справі за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредитування, колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 грудня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко