УХВАЛА

13 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 639/2659/22

провадження № 61-16396ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , третя особа - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пожежі 430 660,40 грн та 20 000,00 грн

моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 рокуапеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

09 грудня 2024 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подано касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389цього Кодексу підстави (підстав).

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду,

в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження та зазначає,

що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що посилання

на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте судом, оскільки воно є загальним

та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, представник заявника не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на його думку, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_7 необхідно надіслати до суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги

із зазначенням обов`язкових підстав для такого оскарження з урахуванням вищенаведеного та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його,застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2024 року залишити без руху.

Надати представникові ОСОБА_1 -

ОСОБА_7 для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю

10 днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гулько