Справа № 191/2183/23
Провадження № 2-с/191/9/24
У Х В А Л А

про повернення заяви без розгляду

05 червня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Окладнікова О.І, розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лисенко Віталій Вікторович, про скасування судового наказу по справі №191/2183/23, виданого 01.06.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

04.06.2024 року до суду звернувся адвокат Лисенко В.В. в інтересах ОСОБА_1 із заявою про скасування судового наказу по справі №191/2183/23, виданого 01.06.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ. Вказаним судовим наказом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ за січень 2022 року квітень 2022 року у розмірі 4330,89 грн. та судовий збір у сумі 268,40 грн.

У заяві представник зазначає, що судовий наказ від 01.06.2023 року ОСОБА_1 отримано не було. Про розгляд судом даної справи за заявою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» боржнику відомо не було. Про існування цього наказу боржник дізналася ввечері 31 травня 2024 року після того, як було накладено арешт на її банківський рахунок в рамках примусового стягнення у виконавчому провадженні №75100295, та після того як вона звернулася за правничою допомогою до адвоката Лисенка В.В., який в свою чергу зміг дізнатися, що Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано даний судовий наказ та засобами підсистеми Електронний суд ЄСІТС отримати доступ до матеріалів справи № 191/2183/23 та судового наказу. Зазначений заявником у своїй заяві борг боржник не визнає у повному обсязі, так як вся сума боргу була сплачена. У тому числі у період від дати написання цієї заяви до дати її надходження до суду, та до видачі судового наказу, а саме 19.05.2023 року частково в сумі 100,00 грн, що в свою чергу підтверджується платіжною інструкцією від 19.05.2023 року. Крім того, боржником і надалі здійснювалася сплата існуючої заборгованості, і таким чином на дату написання цієї заяви нею було сплачено всю суму заборгованості, а саме 4330,89 грн, що частково підтверджується копіями платіжних інструкцій від 12.10.2023 року на суму 400,00 грн, від 15.03.2024 року на суму 278,89 грн, від 28.05.2024 року на суму 370,00 грн.

Судом встановлено, що 01 червня 2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ.

Копія судового наказу направлена боржнику ОСОБА_1 на її поштову адресу, 25.08.2023 року до суду повернувся конверт із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Також 06.10.2023 року копія судового наказу була повторно направлена боржнику ОСОБА_1 на її поштову адресу, 28.03.2024 року до суду повернувся конверт із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою».

За ствердженням представника боржника, ОСОБА_1 копію судового наказу не отримувала взагалі, про його існування вона дізналася ввечері 31 травня 2024 року після того, як було накладено арешт на її банківський рахунок в рамках примусового стягнення у виконавчому провадженні 75100295.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. (ч. 6, 7 ст. 127 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Згідно з п.3 ч.5 ст.170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додаються клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті

Частиною 2 статті 171 ЦПК України визначено, що заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Відповідно до ч.6 ст.170 ЦПК України, у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Суд звертає увагу, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання заяви про скасування судового наказу.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на подання заяви про скасування судового наказу може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки боржника.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03. У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі ОСОБА_11 проти України (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та Трух проти України (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03).

У постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу подана з порушенням строків, клопотання про поновлення пропущеного строку не містить, а також до суду не надано доказів щодо дати ознайомлення зі змістом судового наказу.

Суд також звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 необхідно повернути без розгляду, оскільки вона подана після закінчення строку, встановленого ЦПК України для подачі заяви про скасування судового наказу, клопотання про поновлення пропущеного строку до заяви не додано, а також до заяви не долучено жодних доказів щодо підтвердження дати ознайомлення зі змістом судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 171ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лисенко Віталій Вікторович, про скасування судового наказу по справі №191/2183/23, виданого 01.06.2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ повернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складення.

Суддя О. І. Окладнікова