Справа № 562/1573/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"10" червня 2024 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді Ковалика Ю.А., секретаря судових засідань Щербак В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

13 травня 2024 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , просив ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09.11.2017 з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину, вказує що створив нову сім`ю і у нього збільшилася кількість утриманців, відповідач також перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 16.05.2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

05.06.2024 року до Здолбунівського районного суду Рівненської області надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву про зміну розміру аліментів, відповідно до якого відповідач позов не визнає, вказуючи на те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, не надав доказів значного погіршення його матеріального становища, наявність дружини, яка має двох дітей від першого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2019 з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно з 10.08.2017 до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, змінити розмір аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 підставою для зменшення розміру аліментів зазначав ту обставину, що у нього від моменту призначення аліментів, розмір яких він просить зменшити, змінився сімейний стан, оскільки він перебуває в іншому шлюбі та має на утриманні інший дітей.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відомості про працевлаштування позивача та розмір його доходу в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, відсутні докази зміни стану здоров`я, зміни матеріального стану його як платника з моменту призначення судом аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , а тому відсутні передбачені ст. 192 СК України, якою обґрунтовано цей позов, підстави для зменшення розміру аліментів.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить до переконання, що визначений розмір аліментів, які підлягають до стягнення з позивача на користь відповідача на неповнолітню дитину є достатнім та справедливим, не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів, а також забезпечуватиме належний рівень життя, розвитку їхньої спільної дитини.

Встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, якими врегульовано спірні правовідносини, дають підстави для висновку про те, що з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані або у стані його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що в свою чергу, є підставою для відмови у заявленому позові про зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 11 червня 2024 року.

Суддя: Ю.А. Ковалик