Справа № 127/4396/24
Провадження № 2/127/515/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.06.2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Бойчук Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "СК"УНІКА" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 09.03.2021 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 .

24.09.2021 року в м. Вінниця сталося ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №003282/4615/0000154.

Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 року, справа №127/26300/21, дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 , Правил дорожнього руху, наслідком чого стало встановлення вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі заяви потерпілого, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог ЗУ "Про страхування", позивачем складено страховий акт № 00461031 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 326 185 грн.; страховий акт №00461031 доплата та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 4 485,60 грн., а всього 330 670,60 грн.

Позивач зазначає, що розмір страхового відшкодування дорівнює вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , визначеного на підставі рахунків № СПМ-К-ДГ00441 та №ПМ-С-00004. Окремо, на замовлення позивача, було проведено оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням ТЗ (звіт № 23733), відповідно до якого, вартість ТЗ матеріального збитку становить 358 915,84 грн.

Керуючись нормами чинного законодавста та з врахуванням п.36,2 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем враховано всі документи надані потерпілою особою, в тому числі рахунок та виплачено 330 670,60 грн. страхового відшкодування.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 330 670,60 грн. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судовий збір у розмірі 3 028 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Представник ПАТ «СК «УНІКА» - Білий В.С. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи завчасно повідомлявся повісткою та оголошенням на офіційному сайті Судової влади. Відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши письмові докази в справі та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.03.2021 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_2 укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 .

24.09.2021 року в м. Вінниця сталося ДТП за участю автомобіля Mercedes -Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , що був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №003282/4615/0000154.

Як вбачається з інформації Національної поліції України та довідки про дорожньо транспортну пригоду від 24.09.2021 року, учасниками ДТП є автомобіль Mercedes -Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 та автомобіля Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , що також підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Як вбачається із постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21.10.2021 року, справа №127/26300/21, дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 , Правил дорожнього руху, наслідком чого стало встановлення вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власник автомобіля Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 09.03.2021 року.

Відповідно до страхового акту №00461031 від 24.09.2021 року, страхового акту (доплата) № 00461031 від 24.09.2021 року та розрахунків суми страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування склав 330 670,60 грн., яке позивачем сплачено ОСОБА_2 за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжними дорученнями за №269746 від 29.12.2021 року та 254344 від 25.10.2021 року.

Згідно звіту № 23733 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, від 08.10.2021 року визначено, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyata Rav 4, д.н.з. НОМЕР_1 , виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП», становить 358 915,84 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979 ЦК Україн за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них відносяться страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону). Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно із ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 330 670,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положення статті 1191 ЦК України та 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з однієї сторони, і статті 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», з іншої сторони, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Таким чином, вимога позивача (страховика потерпілої особи) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з її відшкодування.

Згідно із ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 Постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 у справі № 6- 2969цс16 викладено правову позицію, яка зводиться до того, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

У цій постанові також зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в цьому випадку наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «УНІКА» суми страхового відшкодування в розмірі 330 670,60 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1166, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 4, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 279-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 330 670 (триста тридцять тисяч шістсот сімдесят) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його складення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2024 року.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА", , МФО 380805, п/р НОМЕР_3 в АТ «Райффіайзен Банк Аваль», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. О.Теліги, буд.6В, корп.4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: