Справа № 204/5506/23
Провадження № 2/204/174/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

позивача ОСОБА_1 , представниці позивача адвокатки Михайлової О.В., відповідачки ОСОБА_2 , представниці третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про зобов`язання вчинити певні дії та встановлення графіку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки ОСОБА_2 , визначивши третьою особою Управління служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, із вимогами про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї та визначення часу спілкування з дитиною (а. с.1-6, 68-72).

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 10 серпня 2023 року, зазначає, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що з 2018 року він не проживав однією сім`єю з відповідачкою та сином, але мав з ними товариські стосунки, часто бачився та брав активну участь у вихованні сина. Стверджує, що останній раз він бачив сина 02 жовтня 2022 року, коли віддавав дитину матері, після чергового гостювання сина у його будинку. 16 жовтня 2022 року, при наступній спробі поспілкуватися з сином, відповідачка засобами мобільного зв`язку повідомила йому, що виїхала разом із дитиною на постійне проживання до м. Полтава, тому він зможе побачити дитину лише на канікулах. Стверджує, що раніше він неодноразово помічав агресію відповідачки до спільного сина, тому ставить під сумнів відсутність загрози застосування до дитини насильства з боку матері. З цих підстав, він неодноразово звертався до центру захисту та правоохоронних органів щодо здійснення перевірки фактів вчинення відповідачкою домашнього насильства відносно сина та зникнення дитини. Разом з цим, вказує на те, що за результатами розгляду його заяв поліція повідомляла різну інформацію щодо місця проживання відповідачки з сином, але в одному із листів зазначила про те, що остання мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що він вичерпав усі компромісні способи вирішити конфлікти, які спричинені відповідачкою, та з метою дотримання прав та інтересів малолітнього сина, повноцінного виконання ним свого батьківського обов`язку щодо виховання дитини та спілкування з ним, він вимушений був звернутися з вказаним позовом до суду. Тому прохає суду зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди в участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином та, визначити часу спілкування з ним

Ухвалою суду від 17 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 20).

23 травня 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 квітня 2023 року, позивачем усунуто (а. с. 22-30).

Ухвалою суду від 26 травня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 00 хвилин 06 липня 2023 року (а. с. 31), копія якої надіслана учасникам справи 05 червня 2023 року за вихідним № 15004/23-вих/2/204/2003/23 (а. с. 33).

Протокольною ухвалою суду від 26 вересня 2023 року у справі замінено третю особу Управління служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на належну Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 84-85).

15 листопада 2023 року на адресу суду надійшло розпорядження голови адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради № 362-р від 15 листопада 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності визначення порядку участі батька у вихованні дитини» та відповідний висновок Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 89-92).

Протокольною ухвалою суду від 16 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 91-96).

У судовому засіданні позивач та його представниця адвокатка Михайлова О.В., позовні вимоги підтримали, прохали суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала частково, в частині спілкування батька з дитиною в денний час по суботам, через тиждень (2 рази на місяць). Інші позовні вимоги заперечувала.

У судовому зсідання представниця третьої особи ОСОБА_5 зазначила про доцільність визначення порядку участі позивача у вихованні дитини, а саме: перший та третій тиждень місяця у суботу та неділю з 10 години по 16 годину без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; будні дні за окремою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та за згодою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що видано повторно 27 грудня 2022 року (а. с. 9).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є хрещеним батьком дитини, однак свого похресника вже півтора роки не бачив, бо відповідачка заборонила дитині спілкуватися з батьком. Зазначив, що раніше позивач раніше спілкувався з дитиною, проводив з нею час, брав до себе на ночівлю, де у дитини все було: і продукти харчування, і речі, і іграшки. Натомість, вже рік чи півтора, батько не спілкується з дитиною, бо відповідачка заборонила дитині з ним спілкуватися.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка позивача, раніше він з сином приходили до неї в гості, бо їхні квартири знаходяться поряд. Зазначила, що дитина приїжджала до батька кожну п`ятницю, а в неділю їхала до мами. Відносини між сином та батьком були хороші. Вказала, що останній раз бачила дитину на день народження у 2022 році, після того вона малого не бачила. Разом з цим, зазначила, що відповідачку бачила тоді, коли остання мешкала разом з позивачем, а після того як вони розійшлися, вона не пам`ятає, коли вона останній раз її бачила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що з позивачем він познайомився 6 років тому, з тих пір вони товаришують. Вказав, що раніше вони з позивачем кожної п`ятниці забирали дитину до позивача, а в неділю, ввечері відвозили назад до відповідачки. При цьому, зазначив, що дитина до неї їхати не хотіла, хотіла лишитися з батьком, бо у них були гарні стосунки. Стверджував, що знає про те, що наразі відповідачка забороняє сину спілкуватися з батьком.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він друг позивача. Стверджував, що дитину жодного разу не бачив, як її звуть та скільки їй років він не знає, тому суд не приймає його покази до уваги.

У судовому засіданні за участю педагога та психолога, опитаний малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що йому 8 років, він живе разом з мамою, сестрою та бабусею. Навчається дистанційно у 2 класі. Вказав, що з батьком вони не живуть разом більше року, але чому батьки розійшлися він не знає. Зазначив, що батько до нього не приїжджає, дзвонить рідко, що він хоче на день народження не цікавився. Так, зазначив, що на його день народження батько приїздив, але навіть до двору не зайшов, вони трохи поспілкувалися через паркан, після чого батько перекинув йому через паркан пакунок з подарунком, де були набір «Лего» та шоколадка.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ч. 3 ст. 51 Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з вимогами п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За змістом ст. ст. 150 та 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Так, статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Приписами ст. 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини, орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно з вимогами ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Нормами ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

З наданого розпорядження голови адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради № 362-р від 15 листопада 2023 року «Про затвердження висновку щодо доцільності визначення порядку участі батька у вихованні дитини» та відповідного висновку Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 90-92) вбачається, що органі опіки та піклування вважає за доцільне визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перший та третій тиждень місяця у суботу та неділю з 10 години по 16 годину, у будні дні за окремою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та за згодою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для відвідування дитиною спортивною секцією.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується той факт, що дитина проживає окремо від батька, а отже позивач дійсно не може в повній мірі бути присутнім в житті дитини, повноцінно приймати участь у його вихованні та спілкуватися з ним.

При цьому, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що остання, починаючи з 2022 року, дійсно чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з сином.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачка дійсно чинить перешкоди у спілкуванні позивачу з сином, зважаючи на право позивача та дитини на безперешкодне спілкування між собою та обов`язок позивача брати участь у вихованні дитини, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод позивачу у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення порядку спілкування та участі батька у вихованні сина, зокрема: перший та третій тиждень місяця у суботу та неділю з 10 години по 16 годину без присутності матері дитини ОСОБА_2 ; у будні дні за окремою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та за згодою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо вимоги позивача про порядок спілкування з дитиною для відвідування останньою спортивної секції з плавання, суд зазначає, що вказана вимога є вимогою на майбутнє, яка ґрунтується на припущеннях, оскільки під час судового розгляду встановлено, що станом на дату розгляду справи по суті, дитина жодних спортивних секцій не відвідує, натомість судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище суд доходить переконливого висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, виходячи із розрахунку 2147,2/2.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) про зобов`язання вчинити певні дії та встановлення графіку спілкування з дитиною задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку спілкування та участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-перший та третій тиждень місяця у суботу та неділю з 10 години по 16 годину без присутності матері дитини ОСОБА_2 ;

-у будні дні за окремою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та за згодою дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна