ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 червня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/48/21

Апеляційне провадження № 22ск/4823/14/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники третейського розгляду:

позивач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач ОСОБА_1 ,-

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді В.С. Петренко (одноособово) від 16 січня 2014 року у справі № 2582-1/322/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16 січня 2014 року у справі № 2582-1/322/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене у спорі про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, а тому третейський суд ухвалив рішення у справі, яка йому не підвідомча.

Одночасно заявниця подала клопотання про поновлення строку на звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду посилаючись на те, що про розгляд справи третейським судом її не було повідомлено, вона не брала участі в судовому засіданні, місце реєстрації не змінювала, судових повідомлень чи повісток на її адресу не надходило.

Зазначала, що її також не було повідомлено Новозаводським районним судом м. Чернігова про розгляд справи за заявою ПАТ «Альфа Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду та за заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну сторони на його правонаступника.

Указувала, що про існування оскаржуваного рішення дізналась лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47920574 з виконання виконавчого листа, виданого на підставі оскаржуваного рішення третейського суду.

У запереченнях на заяву ОСОБА_2 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту ТОВ «ФК «ЄАПБ») просить у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду відмовити в повному обсязі.

Товариство зазначає, що третейський суд розглянув справу в межах заявлених вимог, позивачем у третейській справі є банк, який пред`явив позов про захист прав банку (про стягнення заборгованості за кредитним договором), відповідачем - є споживач банківських послуг, але зустрічних вимог про захист його прав як споживача відповідач не заявляв, відповідно, третейський суд не розглядав спір щодо захисту права споживачів.

Наголошує, що за весь період з моменту звернення ПАТ «Альфа-Банк» до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» та до моменту звернення заявника про скасування рішення третейського суду від 16.01.2014, протягом восьми років, відбулось безліч процесуальних дій, під час яких є обов`язковим повідомлення заявника, в намаганні притягти до відповідальності ОСОБА_1 за взятими на себе зобов`язаннями за кредитним договором № 500269404 від 13.04.2012.

Уважає, доводи заявника щодо строків оскарження не підтвердженими та намаганням ухилитися від сплати боргу за взятими на себе зобов`язаннями за кредитним договором від 13.04.2012.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 15.02.2021 відкрито провадження у даній справі.

Витребувано з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» матеріали третейської справи № 2582-1/322/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 за вхідним №18/26 від 14.01.2019.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.05.2024 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду на 9:00 04 червня 2024 року.

Учасники третейського розгляду в судове засідання не з`явились.

Від ТОВ «ФК ЄАПБ» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Так, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційному суду не повідомляла про зміну адреси, що є її процесуальним обов`язком (частина перша статті 131 ЦПК України).

13.05.2024 Чернігівським апеляційним судом заявниці направлено судову повістку за зазначено адресою, проте судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», яка проставлена 30.05.2024, а за змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18), а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження №61-3782св21) та інших.

За викладених обставин суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали третейської справи №2582-1/322/13, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 19.12.2013 суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» Петренко В.С. (одноособово) постановлено ухвалу про початок розгляду третейської справи № 2582-1/322/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи призначено на 16.01.2014 на 09:00 (а. 1 третейської справи № 2582-1/322/13).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 24.12.2013 направив рекомендоване відправлення ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (а. 2 третейської справи № 2582-1/322/13).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 24.12.2013 на ім`я ОСОБА_1 повернулось до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з відміткою «не проживає», яка проставлена 26.12.2013 (а.с. 92).

16.01.2014 Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалено рішення у справі № 2582-1/322/13, яким позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача, яким є громадянин(ка) України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500269404 від 13.04.2012 в сумі 72 357,99 грн, а саме:

за кредитом 54 004,35 грн;

по відсотках 7 903,88 грн;

по комісії 4 549,76 грн;

штраф 5 900 грн.

Стягнуто з відповідача, яким є громадянин(ка) України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати, а саме витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн (а. 25-26 третейської справи № 2582-1/322/13).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 17.01.2014 направив рекомендоване відправлення ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (а. 27 третейської справи № 2582-1/322/13).

Згідно з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 17.01.2014 на ім`я ОСОБА_1 повернулось до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», яка проставлена 18.01.2014 (а.с. 91).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2018 року (справа №751/2236/14), яка набрала законної сили 21.02.2018, замінено стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Відповідно до частини першої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (частина третя статті 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 Цивільного процесуального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (частина п`ята статті 454 ЦПК України).

Згідно з частиною сьомою статті 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктами 1-3 і 6 частини першої статті 186 цього Кодексу, а також у разі якщо рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу оскаржено (оспорено) з підстав, не передбачених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина восьма статті 454 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

«Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У цій справі національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46-48, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року);

«Саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 824/84/23 (провадження № 61-8937ав23) зазначено, що: «здійснюючи тлумачення положень частини сьомої статті 454 ЦПК України, Верховний Суд зазначає, що зазначена норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині другій статті 358, частині третій статті 394, частині третій статті 424 ЦПК України та інших нормах. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 126 ЦПК України). За частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про третейські суди» обмін документами та письмовими матеріалами між сторонами, а також між сторонами і третейським судом чи третейськими суддями здійснюється у порядку, погодженому сторонами, і за вказаними ними адресами.

У постійно діючому третейському суді порядок обміну документами та письмовими матеріалами визначається регламентом третейського суду.

Якщо сторони не дійшли згоди з цих питань або у разі невизначеності цих питань у регламенті третейського суду, документи та інші письмові матеріали направляються за останнім відомим місцем проживання фізичної особи чи за юридичною адресою або місцезнаходженням юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення чи в інший спосіб, що передбачає отримання доказів доставки документів та інших письмових матеріалів адресатові, та вважаються такими, що отримані в день такої доставки, навіть якщо на цей час одержувач за цією адресою не знаходиться чи не проживає, а про зміну своєї адреси ним не було повідомлено іншу сторону належним чином.

У заяві про скасування рішення третейського суду ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваного рішення третейського суду вона дізналась лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 47920574, при цьому не зазначає конкретної дати, коли їй стало відомо про таке рішення.

Аналіз матеріалів справ свідчить про, що третейський суд належним чином повідомляв ОСОБА_1 про розгляд справи № 2582-1/322/13 та надсилав копію рішення третейського суду від 16.01.2014 за її зареєстрованою адресою місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу на ім`я ОСОБА_1 , які повернулись до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з відмітками «не проживає», «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 91).

Таким чином, з огляду на положення ст. 15 Закону України «Про третейський суд» ОСОБА_1 вважається такою, що отримала копію ухвали про початок розгляду третейської справи від 13.12.2013 та копію рішення третейського суду від 16.01.2014 в день такої доставки.

Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що саме з 18.01.2014 (дата проставлення відмітки «за зазначеною адресою не проживає) ОСОБА_1 вважається такою, що обізнана про рішення третейського суду.

Таким чином, встановивши, що з 18.01.2014 ОСОБА_1 вважається такою, що обізнана про оскаржуване рішення третейського суду, із заявою про скасування рішення третейського суду звернулась 08.02.2021, тобто з пропуском строку більше ніж на 7 років, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку не надала, її клопотання про поновлення строку для звернення до суду з заявою про скасування рішення третейського суду підлягає залишенню без задоволення, а заява про скасування рішення третейського суду - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 126, 127, 454 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16 січня 2014 року у справі № 2582-1/322/13 відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 16 січня 2014 року у справі № 2582-1/322/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06.06.2024.

Суддя О.Є. Мамонова