Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2024 Справа №607/13506/23 Провадження №2/607/286/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача - адвоката Янчишина В.Й., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», в якому просить стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 130 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що з вини ОСОБА_3 17 жовтня 2021 року о 20 годині 30 хвилин в м. Тернополі на перехресті вулиць Шептицького - Живова, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «ВАЗ 2103» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та марки «AUDI А6» номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому дистального метаепіфізу (нижнього) кінця правої променевої кістки, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Відомості про дану ДТП 18.10.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001415 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2103» р.н. НОМЕР_1 , була забезпечена полісом №АР/1894632 у АТ «СК «КРАЇНА».

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно - правовими актами.

20.12.2021 позивач звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20.12.2021.

05.05.2023 позивач звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із заявою на виплату страхового відшкодування від 05.05.2023, реквізити ОСОБА_2 , заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 05.05.2023, опитувальник додаток 1 до положення про НКП від 05.05.2023

Натомість, ним отримано повідомлення від АТ «СК «КРАЇНА» від 29.05.2023 року №3761, у якому страховик повідомляє про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п.37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З даною відмовою він не погоджується та вважає її протиправною, оскільки він діяв добросовісно по відношенні до страховика, подав заяву з додатками та поясненнями 20.12.2021 та долучив заяву з додатками від 05.05.2023.

З цих підстав просить суд позов задовольнити.

24.08.2023 Судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий представником відповідача, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки законом чітко визначено порядок, умови, підстави та порядок виплати страхового відшкодування. За вх. № 30072/21 від 20.12.2021 року АТ «СК «Країна» отримало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи від Позивача, яке датовано 20.12.2021, щодо пошкодження транспортного засобу «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з документами, що зазначені в додатках до нього.

АТ «СК «Країна», на виконання покладеного обов`язку, згідно п. 34.1 ст. 34 Закону, отримавши повідомлення від Позивача про настання події, що містить ознаки страхового випадку, протягом двох днів розпочала її розслідування здійснивши запит до компетентного органу для отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, а саме до Управління патрульної поліції Тернопільської області за вих. №27885/21 від 23.12.2021 року.

На виконання покладеного обов`язку, згідно п. 34.2. ст. 34 Закону, в присутності Позивача, з метою визначення розміру шкоди, представником АТ «СК «Країна» було оглянуто пошкоджений транспортний засіб «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснено фіксацію наявних пошкоджень на цифрових фотознімках, у кількості 156 шт., про що складено акт огляду транспортного засобу від 23.12.2021.

В якості спростування тверджень представника Позивача адвоката Янчишина В.Й., що Відповідач, будь-яким чином діяв недобросовісно по відношенню до Позивача, останнім не зазначено, що АТ «СК «Країна» листом за вих. № 4422/22 від 11.04.2022 року, повідомляло про необхідність, у відповідності до ст. 35 Закону, надання заяви на виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для перерахування коштів у формі IBAN. Згідно пункту 35.1. статті 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.1. та 35.2. статті 35 Закону чітко встановлено вимоги до заяви та визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви.

Отже, виключно після отримання Страховиком заяви про страхове відшкодування у нього виникає обов`язок щодо прийняття рішення по страховій справі. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є іншим документом за своєю природою у зв`язку із отримання якого у страховика не виникає обов`язку щодо здійснення виплати страхового відшкодування.

Лише 05.05.2023 за вх. № 4885/23 АТ «СК «Країна» отримало заяву на виплату страхового відшкодування від Позивача.

Згідно пункту 37.1.4. статті 37 Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Дата дорожньо-транспортної пригоди - 17.10.2021, тобто, граничним строком для подання Позивачем заяви про страхове відшкодування до АТ «СК «Країна» - 17.10.2022. Натомість заява про страхове відшкодування подана Позивачем до Відповідача, поза межами встановленого строку - 05.05.2023 року.

З цих підстав, просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог.

28.08.2023 Судом зареєстрована відповідь на відзив подана представником позивача, згідно якої останній зазначає, що у відзиві відповідач вказує, що АТ «СК «Країна» листом за вих. № 4422/22 від 11.04.2022 року, повідомляло про необхідність, у відповідності до ст. 35 Закону, надання заяви на виплату страхового відшкодування із зазначенням реквізитів для перерахування коштів у формі IBAN. Позивачем не отримано вище вказаного листа про його наявність позивачу не відомо, також відповідач не надає доказів надсилання даного листа, що ставить під сумнів чи взагалі було направлено даний лист, так як позивачем його отримано не було.

Крім того, щодо поважності причини пропуску строку на подачу заяви про виплату страхового відшкодування з реквізитами зазначає 20.12.2021 ОСОБА_2 , звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20.12.2021, посвідченням водія НОМЕР_3 , свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , протокол огляду місця ДТП від 17.10.2021р., план-схема додаток до протоколу огляду місця ДТП від 17.10.2021р., витяг з ЄРДР №0001415 від 18.10.2021р., фотографіями з місця ДТП, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №619 від 22.09.2021р., РНОКПП ОСОБА_2 , Паспорт (ID-картка) ОСОБА_2

19.04.2023 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розглянуто справу №607/275/22, за обвинуваченням ОСОБА_3 , за ч.1.ст.286 КК України, у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0001415 від 18 жовтня 2021 року, у якому ОСОБА_2 - визнано потерпілим, суд постановив: ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_2 , кримінальне провадження стосовно нього закрити.

05.05.2023 ОСОБА_2 , звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із заявою на виплату страхового відшкодування від 05.05.2023, реквізити ОСОБА_2 , заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 05.05.2023, опитувальник додаток 1 до положення про НКП від 05.05.2023р.

Позивач вказав, що в даному випадку вказаний строк було пропущено ним з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 був звільнений від кримінальної відповідальності лише 19 квітня 2023 року. До винесення рішення у справі 607/275/22 вину ОСОБА_5 не було встановлено. Після отримання ухвали яка набрала законної сили позивачем було подано її копію і заяву про виплату страхового відшкодування, раніше рішення суду ОСОБА_2 подати не міг. Тому, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

30.08.2023 Судом зареєстровані заперечення на відповідь на відзив подані представником відповідача, відповідно до яких згідно відповіді на відзив, представником Позивача, адвокатом Янчишиним В.Й., стверджується, що Позивачем не отримано листа АТ «СК «Країна» за № 4422/22 від 11.04.2022, про його наявність (начебто) позивачу не відомо, також зазначено, що відповідач не надає доказів надсилання даного листа, що ставить під сумнів чи взагалі було направлено даний лист, так як позивачем його (начебто) отримано не було.

Представник відповідача вказав, що АТ «СК «Країна» позбавлене можливості надати до Суду докази, що підтверджують здійснення направлення такого листа Позивачу, чого відповідно не було зроблено під час подання відзиву на позовну заяву, оскільки таке направлення мало місце звичайною поштовою кореспонденцією, але це не може слугувати твердженням, що його направлення взагалі не відбулося.

Згідно відповіді на відзив зазначено, що: «05.05.2023 року ОСОБА_2 , звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із заявою на виплату страхового відшкодування від 05.05.2023р., реквізити ОСОБА_2 , заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 05.05.2023р., опитувальник додаток 1 до положення про НКП від 05.05.2023р.». Відповідач звертає увагу Суду, копія заяви щодо погодження розміру страхового відшкодування від 05.05.2023, із вх. № Страховика: 4884/23, наявна серед додатків до позовної заяви.

Звертає додатково увагу Суду, що про подання заяви щодо погодження розміру страхового відшкодування, Позивача було повідомлено саме листом за № 4422/22 від 11.04.2022, що ставить під сумнів твердження про нездійснення АТ «СК Країна» його направлення та подальшим не отриманням Позивачем, оскільки останнім виконано його вимогу про надання такої заяви але з порушенням встановленого строку (п. 37.1.4 ст. 37 Закону), згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон).

Тому, представник відповідача повторно стверджує, що Відповідачем протягом всього часу вживалися необхідні заходи та виконувалися покладені обов`язки щодо розслідування події, яка містить ознаки страхового випадку (ст. 34 Закону), тобто, направлялися запити до компетентних органів, здійснено огляд пошкодженого майна, повідомлялося Позивача про необхідність подання Страховику заяви про страхове відшкодування, в межах встановленого строку, що спростовує твердження про недобросовісність дій, з боку АТ «СК «Країна».

Твердження представника Позивача, адвоката Янчишина В.Й. про неможливість надання кінцевого рішення за результатами розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_3 , за ч.1.ст.286 КК України, не заслуговують на увагу в якості поважності причин пропуску встановленого річного терміну для подання Відповідачу заяви про страхове відшкодування, оскільки Закон, жодним чином не ставить у залежність наявності судового рішення, яким встановлено вину особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди до закріпленого порядку подання Страховику заяви про страхове відшкодування.

Зазначає, що вчасне звернення до Відповідача із заявою про страхове відшкодування, залежало виключно від власного бажання та волевиявлення Позивача, чого ним з невідомих причин зроблено не було, тому відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування з АТ «СК «Крана» в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладений у позові та відповіді на відзив, та просив суд їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві на позов та запереченнях, пояснивши, що оскільки позивачем був пропущений річний термін для подання заяви про страхове відшкодування, тому відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування у судовому порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2021 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2103» р.н. НОМЕР_1 , рухався без пасажирів та вантажу по вул. Шептицького, у напрямку до перехрестя із вул. Будного в м. Тернопіль. Під час керування водій ОСОБА_6 , не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п.п. 2.1 (а), 10.1, 12.1 ПДР України, в ділянці неподалік АЗС «БРСМ» що по вулиці Шептицького в м. Тернопіль, водій ОСОБА_6 , не обрав такі прийоми керування, які б дозволили йому безпечно проїхати дану ділянку автодороги, не переконався що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не впоравшись із керуванням виїхав на смугу зустрічного транспортного потоку призначену для руху по вул. Шептицького у напрямку до перехрестя із вул. Живова в м. Тернопіль. В цей час, автодорогою по вул. Шептицького в напрямку до перехрестя із вул. Живова в м. Тернопіль рухався без вантажу та пасажирів, технічно справний автомобіль марки «AUDI» моделі «А6» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який вів вищевказаний автомобіль в межах свого транспортного потоку. Внаслідок виїзду автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2103» р.н. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 , на смугу транспортного потоку призначену для руху по вул. Шептицького у напрямку до перехрестя із вул. Живова в м. Тернопіль, створив аварійну дорожню ситуацію для інших учасників дорожнього руху, зокрема для водія автомобіля марки «AUDI» моделі «А6» р.н. НОМЕР_2 , позбавивши останнього можливості запобігти своїми односторонніми діями настанню ДТП та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримав водій автомобіля марки « AUDI» моделі «А6» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , у вигляді закритого перелому дистального метаепіфізу (нижнього) кінця правої променевої кістки, який належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.1 (а), 2.3. (б, д.), 10.1, 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_2 , середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Цивільна-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2103» р.н. НОМЕР_1 , була забезпечена полісом № НОМЕР_6 у АТ «СК «КРАЇНА».

Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ «AUDI А6» р.н. НОМЕР_2 , серія НОМЕР_4 , власник ОСОБА_2 .

20.12.2021 ОСОБА_2 , звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 20.12.2021, посвідченням водія НОМЕР_3 , свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , протокол огляду місця ДТП від 17.10.2021, план-схема додаток до протоколу огляду місця ДТП від 17.10.2021, витяг з ЄРДР №0001415 від 18.10.2021, фотографіями з місця ДТП, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №619 від 22.09.2021, РНОКПП ОСОБА_2 , Паспорт (ID-картка) ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.04.2023 у справі №607/275/22 ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_2 , кримінальне провадження стосовно нього закрито.

05.05.2023 ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» із заявою на виплату страхового відшкодування від 05.05.2023, реквізити ОСОБА_8 , заявою щодо погодження розміру страхового відшкодування від 05.05.2023, опитувальник додаток 1 до положення про НКП від 05.05.2023р.

АТ «СК «КРАЇНА» повідомленням від 29.05.2023 за №3761, повідомило ОСОБА_2 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.37.1.4 п.37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

05.07.2023 адвокат Янчишин В.Й., звернувся із адвокатським запитом вих.№64 від 05.07.2023 до АТ «СК «КРАЇНА», яким просив: «Надіслати на електронну пошту - або за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. С.Крушельницької, буд. 35 А, оф.02, отримувач ОСОБА_9 : 1. Копію полісу згідно ДТП, яка трапилась 17.10.2021 за участі ТЗ «ВАЗ 2103» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , та ТЗ «AUDI А6» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . 2. Вказати ліміти відповідальності згідно поліса №АР/1894632. 3. Вказати розмір франшизи згідно поліса №АР/1894632. 4. Ремонтну калькуляція або звіт експерта чи оцінювача, щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ «AUDI А 6» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 за фактом ДТП, яка сталася 17.10.2021, за участі ТЗ «ВАЗ 2103» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , та ТЗ «AUDI А6» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . 5. Копії усіх документів, які подавалися ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА", згідно ДТП, яка трапилась 17.10.2021».

З отриманої відповіді АТ «СК «КРАЇНА» № 4644/23 від 10.07.2023, поліса №АР/1894632, встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000, 00 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 грн.; франшиза - 0 грн.

Висновком експерта від 22.11.2021 №СЕ-19/120-21/11372-АВ, оформленого судовим експертом Кудровим Л.К., Тернопільського НДЕКЦ МВС України, встановлено, що: Ринкова вартість автомобіля «AUDI А6» р.н. НОМЕР_2 , станом на 17.10.2021 ймовірно складає 437800.00 гри. (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот три. 00 коп.). Сума матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля «AUDI А6» р.н. НОМЕР_2 , 2013 року випуску, синього кольору, в результаті пошкодження КТЗ під час ДТП станом на 17.10.2021 року ймовірно складає 437 800 (чотириста тридцять сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач звернувся до АТ «СК «КРАЇНА» з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб лише 05.05.2023, тобто з пропуском визначеного положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку для такого звернення, оскільки спірна ДТП сталася 17.10.2021, а тому обґрунтованим є висновок страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Посилання позивача на тривалість розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні спірної ДТП, є безпідставними та судом до уваги не беруться, оскільки наявність кримінального провадження не може свідчити про неможливість звернення потерпілого до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, чи пред`явлення позову про відшкодування шкоди за спірне ДТП.

При цьому цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану ДТП, наступає незалежно від вини завдавача шкоди.

Подібний за змістом правовий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20281/21 (провадження № 61-9642 св 22), від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22 (провадження № 61-2109 св 24), від 24 квітня 2024 року у справі № 243/880/23 (провадження № 61-18255 св 23).

Отже, позивачем не доведено добросовісності своїх дій при зверненні до страховика з вказаною заявою.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 979, 999, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса проживання: с. Сороцьке, Чортківського району, Тернопільської області, 48132, РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», адреса: вул. Електриків, буд. 29/А, м. Київ, 04176, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич