Справа №:755/5998/16-ц
Провадження №: 2/755/1008/24
У Х В А Л А

"30" травня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Бірюка Миколи Миколайовича про повторне направлення матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, до експертної установи для проведення експертизи, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним.

30.05.2024 у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Бірюк М.М. заявив клопотання про повторне направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення експертизи посилаючись на те, що призначена судом експертиза так і не була проведена .

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що експертизи за клопотанням позивачів двічі призначалась судом, однак покладені на позивачів обов`язки з її оплати, останніми виконані не були.

Відповідач, ОСОБА_5 та третя особа, ОСОБА_7 направили до суду заяви, кожна окремо, у яких просили проводити судові засідання у їх відсутність, через неможливість прибуття у судові засідання.

Суд, вислухавши позиції сторін, дослідивши доводи та підстави заявленого клопотання, вивчивши матеріали справи, доходить наступного.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.09.2016 призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним судову психіатричну (посмертну) експертизу, провадження у справі зупинено.

Обов`язок з оплати вартості експертизи покладено на позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

03.10.2017 матеріали даної цивільної справи були повернуті експертною установою до суду у зв`язку із не проведенням позивачами оплати її вартості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 по справі призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу, та провадження у справі зупинено.

Попередню оплату вартості експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 .

17.12.2019 матеріали даної цивільної справи були повернуті експертною установою до суду у зв`язку із не проведенням позивачем оплати її вартості.

В судовому засіданні, 23.02.2022, судом оголошено перерву, відповідно до встановленого порядку, для направлення матеріалів цивільної справи № 755/5998/16-ц для проведення судово-психіатричної (посмертної) експертизи у даній цивільній справі, відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018.

20.07.2022 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов лист ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я» про необхідність проведення оплати експертизи у цивільній справі № 755/5998/16-ц, про що листами суду від 29.07.2022 та 01.12.2022, було повідомлено сторону позивача.

03.03.2023 у зв`язку із не проведенням оплати вартості експертизи, з огляду на повернення матеріалів справи до суду, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Наведене свідчить про те, що судом матеріали зазначеної цивільної справи неодноразово направлялись для проведення, призначеної судом від 25.10.2018 судово-психіатричної (посмертної) експертизи, яка проведена не була, а матеріали справи повернуті до суду без виконання у зв`язку з відсутністю оплати вартості проведення експертизи, що покладалось на сторону позивача.

Таким чином, вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з того, що правонаступнику позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 направлялись судом листи про здійснення оплати вартості експертизи відповідно до листів експертної установи. Так, зазначений лист, правонаступником позивача ОСОБА_4 був отриманий особисто 24.10.2022, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового направлення. Зазначений лист від 29.07.2022 також був особисто отриманий 08.11.2022 представником ОСОБА_4 - Бірюком М.М. , що підтверджується його власноручною розпискою на а.с. 64, що у томі 3 матеріалів цивільної справи №755/5998/16-ц. При цьому, правонаступником позивача ОСОБА_4 не було здійснено оплату вартості експертизи, що зумовило повернення матеріалів справи до суду без виконання.

24.12.2022 помер правонаступник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Однак, останній ще за життя та/або його уповноважений представник - адвокат Бірюк М.М., ураховуючи повідомлення суду, які були отримані останніми, не повідомили суд про причини невиконання ухвали суду в частині покладеного обов`язку з оплати експертизи, що свідчить про невиконання останніми своїх процесуальних обов`язків.

У той же час, для ОСОБА_1 , яка є правонаступником померлого ОСОБА_4 , який був правонаступником померлої позивачки ОСОБА_3 усі дії, які були вчинені в цивільному процесі до її вступу як правонаступника, є обов`язковими для неї так само, як вони були обов`язкові для особи, яку вона замінила (ч.2 ст. 55 ЦПК України). Остання не вчинила жодних дій, направлених на виконання нею процесуальних обов`язків в частині здійснення оплати вартості експертизи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За нормою ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями (рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №800/301/16).

На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (постанова ВС від 18.10.2021 у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21)).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Таким чином, клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Бірюка Миколи Миколайовича , який був представником померлого правонаступника позивача ОСОБА_4 про повторне направлення матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , яка є також правонаступником правонаступника позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, Десята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, до експертної установи для проведення експертизи, свідчить про недобросовісність виконання стороною позивача своїх обов`язків, спрямоване на зловживання процесуальними правами, відтак такі дії суперечать завданню цивільного судочинства.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 5, 13, 114, 258, 259-261, 268 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Бірюка Миколи Миколайовича про повторне направлення матеріалів цивільної справи до експертної установи для проведення експертизи - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текст ухвали складено 04.06.2024.

Суддя: