07 червня 2024 року Єдиний унікальний № 501/1338/24 Провадження № 2/501/996/24
05 червня 2024 року м. Чорноморськ
Іллічівський міський суд Одеської області
у складі: головуючого - Тордія Е.Н. секретаря судових засідань Карпової Ю.А.
номер справи № 501/1338/24 номер провадження 2/501/996/24
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Чорноморськ Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Стислий виклад позицій сторін.
03 квітня 2024 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 750 доларів США та витрати на судові витрати.
Позові вимоги обґрунтовує тим, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 750 долларів США, про що відповідач склав розписку та її оригінал віддав позивачу із зазначенням строку на який береться займ - 8 місяців, та із зазначенням дати, коли відповідач зобов`язується повернути кошти 10 квітня 2022 року.
Однак, у зазначений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув. Позивач неодноразово в усній формі звертавсь до відповідача з вимогою повернути кошти, однак у відповідь отримував категоричну відмову.
На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 750 долларів США та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Берестовий Є.В. в судове засідання не з`явилися надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, в якому просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 44-45, 46-47, 54). Відзиви проти позову не надав. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав. Судовий виклик повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явились, надавши про це відповідні заяви, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України
фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
15 квітня 2024 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання на 30 квітня 2024 року.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Берестовий Є.В. в судове засідання не з`явилися надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, в якому просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 44-45, 46-47, 54). Відзиви проти позову не надав. Поважної причини неявки суду не повідомив, заяву про зміну місця проживання суду не надав. Судовий виклик повернено до суду у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Судова повістка у відповідності до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою
місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с. 44-45, 46-47, 54).
Таким чином відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 26 серпня 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 750 долларів США, про що відповідач склав розписку та її оригінал віддав позивачу із зазначенням строку на який береться займ - 8 місяців, та із зазначенням дати, коли відповідач зобов`язується повернути кошти 10 квітня 2022 року.Однак, у зазначений строк відповідач грошові кошти позивачу не повернув.
Позивач свої зобов`язання, виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, про що свідчать наявні у справі докази.
В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав,
на час розгляду справи заборгованітсь не погашена.
Відповідачем не надано суду доказів на спростування заборгованості, як і не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань.
Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору позики у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ,що передбачено частинами першої ст. 15 Цивільного кодексу України, та частиною першої ст. 16 Цивільного кодексу України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного коджексу України закріплює презумпцію правомірності правочину.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
За частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою, другою ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином , відповідно до положень ст. 599 Цивільного кодексу України.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 Цивільного кодексу України.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами ,що відповідає положенням ст. 629 Цивільного кодексу України.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ,згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей,що передбачено ст. 1047 Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, про що зазначено в частині першій статті 1050 Цивільного кодексу України.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Тому у справах про стягнення боргу за договором позики, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи № 524/4946/16 у постанові від 08 липня 2019 року.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Так, ст. 545 Цивільного кодексу України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Відповідно до ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Протилежного відповідачем суду не надано. В судовому засіданні не встановлено.
Висновок суду.
Надавши належну оцінку змісту розписки, складеної сторонами, врахувавши положення статті 545 Цивільного кодексу України, а також те, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача, а відповідачем не надані належні докази повернення боргу, суд дійшов висновку що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.
Судові витрати.
Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору , якы підтверджені документально , в сумі 1600.00 грн.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 11, 14-16, 610-612, 623, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 18, 77-81, 259, 263-265, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя