Справа № 211/1738/24
Провадження № 2/211/1443/24
12 червня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -
позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Штефан Д.Ю., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Батько позивача, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 належало право власності на домоволодіння, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., літньої кухні «Б», вбиральні «В», сараю «Г», сараю «Д», водоколонки І, замощення II, огорожі № 1, № 3, воріт № 2. Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Пахомової Н.І. звернувся її син, ОСОБА_1 . Проте, згідно довідки №6149 від 23.03.2023, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Пахомовою Н.І., на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею, крім позивача, була зареєстрована донька померлої - ОСОБА_2 , 1985 року народження. Зазначена інформація міститься у листі-роз`ясненні щодо порядку встановлення факту неприйняття спадщини від 29.04.2023 №248/02-14, який надано позивачу приватним нотаріусом. Відповідач ОСОБА_2 , 1985 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою з липня 2006 року по даний момент не проживає. Вона разом із своєю дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали на постійне проживання до іншого помешкання, будь-які особисті речі, належні їм, у вказаній квартирі відсутні. Точне місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на даний час невідоме. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на цілий будинок та земельну ділянку, оскільки на момент смерті разом із померлою також була зареєстрована його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є спадкоємцем у відповідності до ст. 1268 ЦК України і вважається такою, що прийняла спадщину. На сьогоднішній день позивач не має змоги оформити своє право на спадщину належним чином через вищевказані обставини, через що змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 18 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року закрите підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду, також витребувано докази у справі.
Ухвалою суду від 12 червня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку.
Представник позивача - адвокат Штефан Д.Ю. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відзиву на позов не подала.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 (а.с. 9-11 - копії свідоцтв про народження, про смерть).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на домоволодіння, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., літньої кухні «Б», вбиральні «В», сараю «Г», сараю «Д», водоколонки І, замощення II, огорожі № 1, № 3, воріт № 2 (а.с. 13, 14 копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2019, витягу).
Відповідно до матеріалів спадкової справи №52/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями першої черги за законом є її син ОСОБА_1 , який подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, та її донька ОСОБА_2 , яка до нотаріальної контори не зверталась, але була зареєстрована, як і позивач, за однією адресою зі спадкодавцем (а.с. 36-67).
Як наслідок приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Пахомова Н.І. надала позивачу лист-роз`ясненні щодо порядку встановлення факту неприйняття спадщини від 29.04.2023 №248/02-14, яким фактично відмовила у видачі свідоцтва про право на спадину за законом (а.с. 18, 61).
Як вбачається з актів про не проживання від 11 квітня 2024 року, відповідач ОСОБА_2 , 1985 року народження, та її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою з липня 2006 року по даний момент не проживають, виїхали на постійне проживання до іншого помешкання, будь-які особисті речі, належні їм, у вказаній квартирі відсутні. Точне місце проживання їх на даний час невідоме (а.с. 16, 17).
Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У статтях 15 та 16 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Але як вбачається з матеріалів цивільної справи та спадкової справи у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують його право у реалізації ним своїх прав на належне йому спадкове майно.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 392 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ураховуючи викладене, оскільки матір позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на законних підставах володіла житловим будинком з господарськими будівлями, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та її син, як спадкоємцем першої черги, на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем та у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері; а відповідач, яка також є спадкоємцем першої черги, хоча й була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори не подала та, на думку суду, фактично не прийняла спадщину, оскільки за місцем реєстрації не мешкає з 2006 року. Тому суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає - позовні вимоги слід задовольнити.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», загальною площею 81,8 кв.м., житловою площею 34,8 кв.м., літньої кухні «Б», вбиральні «В», сараю «Г», сараю «Д», водоколонки І, замощення II, огорожі № 1, № 3, воріт № 2.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 12 червня 2024 року.
Суддя Д.М. Ніколенко