Справа № 522/2498/24
Провадження № 2/522/3446/24
11 червня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 21.02.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, а саме стягнення суми позики в розмірі 2 000 дол.США, 3% річних у сумі 6 871,49 грн., моральної шкоди у сумі 20 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 2 000 дол.США, які отримано відповідачем особисто 06.08.2017 року зі строком повернення на протязі шести місяців, тобто до 06.03.2018 року. У якості залогу було зазначено транспортний засіб-Toyota Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є відповідач згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 06.01.2006 року. Відповідно до розписки відповідач додатково 16.11.2017 року отримав від позивача ще 2 000 дол.США. Згідно розписки від 24.02.2021 року ОСОБА_2 зобов`язався вернуть ОСОБА_3 узяті борг згідно розписки від 06.08.207 року грошові кошти у розмірі 2 000 дол.США до 30.04.2021.
Позивачем нараховано відповідачеві 3% річних у розмірі 6 871,49 грн. за період з 24.02.2021 року по 21.02.2024 року, та моральна шкода у розмірі 20 000 грн.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 борг за розпискою, він був змушений звернутись до суду з даним позовом.
Матеріали справи суддя отримала 22.02.2024 року.
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 460228 від 22.02.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 22.03.2000 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 22.02.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Недоліки позову були усунуті 04.03.2024 року.
Заяву про усунення недоліків суддя отримала 05.03.2024 року.
Ухвалою суду від 05.03.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання на 09.04.2024 року.
До суду 09.04.2024 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме скриншотів листування з відповідачем.
У судове засіданні 09.04.2024 року з`явився ОСОБА_1 , просив задовольнити раніше подане клопотання про долучення доказів. Зазначив, що згідно скриншотів відповідач визнає факт взяття грошей у позивача та те, що він їх не віддав до теперішнього часу. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.
На вимогу суду позивач надав оригінал розписки від 24.02.2021 року, яка була оглянута судом в судовому засіданні.
Розгляд справи відкладено на 16.05.2024 року для повторного виклику відповідача.
У судове засіданні 16.05.2024 сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 11.06.2024 року.
У судове засіданні 09.04.2024 року з`явився ОСОБА_1 , зазначив, що відповідач до теперішнього часу не повернув борг, хоча вже пройшло три роки. У зв`язку з довготривалим неповерненням боргу відповідачем позивач знаходиться у підвішеному становищі, не знає чи отримає свої гроші, атому просить стягнути з відповідача окрім боргу та 3 % річних ще і моральну шкоду.
Відповідач ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надав. Заяв по суті справи також відповідачем не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 17.06.2023 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в позику грошові кошти у розмірі 2 000 дол.США, які отримано відповідачем особисто 06.08.2017 року зі строком повернення на протязі шести місяців, тобто до 06.03.2018 року. У якості залогу було зазначено транспортний засіб-Toyota Lexus, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є відповідач згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 06.01.2006 року. (а.с. 8). Зазначене підтверджується письмовою розпискою, наявної в матеріалах справи.
Відповідно до вищевказаної копії розписки відповідач додатково 16.11.2017 року отримав від позивача ще 2 000 дол.США.
Згідно до копії розписки від 24.02.2021 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 узяті в борг згідно розписки від 06.08.207 року грошові кошти у розмірі 2 000 дол.США до 30.04.2021. (а.с. 10)
Оригінал даної розписки судом оглядався. На спростування зазначеного в позові відповідач не надав відзив або інші докази.
Сам факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання ним коштів і скріплює її своїм підписом, свідчить про реальний характер договору позики. Розписка про отримання в борг грошей підтверджує не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність оригіналу боргової розписки у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Вирішуючи спір суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ураховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення суми позики в розмірі 2 000 доларів США з ОСОБА_2 відповідно до розписки від 24.02.2021 року.
Щодо стягнення 3% річних.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України).
Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Щодо стягнення 3 % річних у період з 24.02.2021 року по 21.01.2024 року.
01.01.2022-31.12.2022 365 76 921,20 3,000% 2 308,54
01.01.2023-31.12.2023 365 76 921,20 3,000% 2 308,54
01.01.2024-21.02.2021 52 76 951,20 3,000% 327,99
Загальна сума 6 912,07 грн., однак у прохальній частині позивач просить стягнути з % річних у сумі 6 871,49 грн.
Таким чином стягненню за період з 24.02.2021 року по 21.01.2024 року підлягають 3 % річних у розмірі 6 871,49 грн., оскільки суд у цій частині не може вийти за межі позовних вимог.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Судом встановлено, що позивач посилається на те, що неправомірними діями відповідача, які виразились у безпідставному неповернені позичених коштів в строк згідно договору та неповернення грошових коштів тривалий час (на протязі 6,5 років), продажу залогового автомобіля, систематичному обмані та відвертій неповазі до нього, завдано моральну шкоду.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.
Позивач посилається на підстави стягнення моральної шкоди виникнення у нього хвилювання у зв`язку з неповернення коштів, стресу, вимушеністю змінити звичайний образ життя у зв`язку з необхідністю поновлення свого право та направленням претензій, зверненням до суду та очікуванням на розгляд справи, тобто все це виникло у зв`язку з неправомірними діями відповідача.
Аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставин справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що у даному випадку позивач обґрунтував належним чином заподіяння йому такої шкоди, зокрема у зв`язку з глибини душевними стражданнями, що спричинили моральні страждання та проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями та бездіяльністю відповідача.
Враховуючи вищевказані негативні наслідки та перенесенні моральні страждання, виходячи з принципів справедливості, розумності, достатності характеру та обсягу заподіяних фізичних та душевних страждань позивачеві, суд вважає, що достатньою є компенсація моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн.
Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15-16, 23, 526, 530, 612, 625, 640, 1046-1050, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 223, 247, 258, 263, 265, 280-284, 352-354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.06.1999 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 24.02.2021 року у розмірі 2 000 (дві тисячі) доларів США 00 центів.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.06.1999 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) 3 % річних за розпискою від 24.02.2021 року у розмірі 6 871 (шість тисяч вісімсот сімдесят одна) гривня 49 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.06.1999 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02.06.1999 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 17.06.2024 року.
Суддя: Л.В. Домусчі