ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/653/24 Справа № 182/8491/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №182/8491/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Кобеляцької-Шаховал І.О., -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації, посилаючись на те, що вона працює в КП «МЖТІ» Нікопольської міської ради на посаді коменданта містечка для тимчасово переміщених осіб з січня 2015 року. Відповідно до посадової інструкції від 04 січня 2021 року, в її обов`язки входить: забезпечення виконання робіт з утримання будівель (гуртожитків, що перебувають на балансі підприємства), а також суміжних споруд та прилеглої території в належному стані; організація прибирання та слідкування за додержанням чистоти у внутрішніх приміщеннях будівлі; забезпечення збереження та утримання в справному стані майна, яке знаходиться в будівлі; ведення обліку наявності майна, проводить періодичний огляд і складає акти на його списання; одержання і видача інвентаря і предметів господарського обслуговування та здійснення відповідного оперативного обліку; контроль виконання правил пожежної безпеки; знання, розуміння і застосування діючих нормативних документів, що стосуються її діяльності; заселення та переселення тимчасово переміщених осіб згідно договору або інших нормативних документів; своєчасно попереджати про виявлені недоліки і необхідність їх усунення; розміщення в будиночок модульного типу шляхом надання вільних ліжко-місць з урахуванням статевої належності, згідно умов договору; доведення до відома розміщеним особам щодо заборгованості зі сплати грошових коштів за проживання у транзитному містечку.

З травня 2015 року в містечку для переміщених осіб проживає ОСОБА_2 , який заселявся до транзитного містечка зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_3 та їх донькою і сином. 30 червня 2015 року на засіданні міської житлової комісії з питань заселення (відселення) з транзитного містечка для тимчасового розміщення громадян, які переселяються зі східних регіонів України, задоволено заяву ОСОБА_3 на розселення з ОСОБА_2 . Протягом всього періоду проживання в містечку ОСОБА_2 веде неприйнятний та аморальний спосіб життя, від мешканців транзитного містечка приходять численні скарги на ОСОБА_2 щодо гучного слухання музики останнім, сварок, бійок. 26 серпня 2015 року протоколом №26 Комісією вирішено відселити ОСОБА_2 , у зв`язку з порушенням громадського порядку та постійними порушеннями правил проживання, які вказані в договорі на проживання. Після того, як було прийнято рішення про виселення ОСОБА_2 , у нього склалось негативне відношення до позивачки, яке виражалось в образливих та принизливих словах в її сторону. 09 грудня 2015 року ОСОБА_2 наніс тілесні пошкодження, які відповідно до висновку експерта № 415 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 28 січня 2016 року за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000309 за ознаками ч.1 ст.125 КК України. 25 вересня 2018 року, приблизно о 14:30 годині, позивачка знаходилась у гуртожитку, та у зв`язку з численними скаргами мешканців містечка, прийшла до кімнати ОСОБА_2 з охоронцем ОСОБА_4 , так як позивачка знала, що ОСОБА_2 поводить себе агресивно та в агресії може спричинити їй ушкодження. Після того, як ОСОБА_2 відчинив вхідні двері, ОСОБА_1 почала робити йому зауваження, про які їй повідомили мешканці гуртожитку, після чого відповідач почав кричати на позивачку, щоб вона вийшла в коридор і в ході словесної перепалки ОСОБА_2 почав закривати вхідні двері та полотном вхідної двері наніс позивачці один удар в область лівої гомілки. Після цього він взутою ногою наніс їй один удар в область лівої гомілки, та руками штовхнув її в грудну клітину, від чого позивачка впала на протилежну стінку коридору і вдарилась спиною. Після цього позивачка викликала поліцію. Відповідно до акту судово-медичного (дослідження) обстеження № 578, на підставі даних судово-медичного обстеження, у позивачки було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: двох синців лівої гомілки, синців в області лівої та правої лопаток, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. 08 листопада 2018 року за даним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003483 за ознаками ч.1 ст.125 КК України.

06 грудня 2018 року, під час заселення ОСОБА_5 , ОСОБА_2 почав її бити руками в область шиї та правого плеча. Відповідно до акту судово-медичного (дослідження) обстеження №759, на підставі даних судово-медичного обстеження, у неї встановлені тілесні ушкодження у вигляді синця в області правого плечового суглобу, травматичного часткового ушкодження зв`язок ключично - акроміального суглобу справа. Дані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Так, протягом шести років проживання ОСОБА_2 в транзитному містечку, у зв`язку з порушенням відповідачем порядку органами поліції було складено декілька протоколів за ознаками адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП (справи №№182/5483/21, 182/4358/21, 182/3037/20, 182/4076/20). Образи в бік позивачки не закінчуються і по сьогоднішній день. Крім цього, позивач до позовної заяви додала флеш-носій з відео матеріалами за участі ОСОБА_2 , на яких зафіксовано образи в її бік, які відповідач висловлює в присутності сторожа містечка та мешканців. На одному з відео зафіксовано, як ОСОБА_6 звинувачує ОСОБА_7 в крадіжці та йде за нею, щоб вона показала йому вміст своїх пакетів. ОСОБА_6 знімає ці звинувачення на камеру свого мобільного телефону та розповсюджує ці відео з безпідставними звинуваченнями на відеохостингу «YOUTUBE», канал під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Відповідач розповсюджує про позивача неправдиву інформацію, а саме те, що вона (позивач) притягувалась до кримінальної відповідальності за крадіжку, коли працювала на Південнотрубному заводі та відбувала термін покарання за цю крадіжку. При цьому, позивач ніколи не притягалась до кримінальної відповідальності і в якості доказу надає трудову книжку з відзнаками, які отримувала за плідну працю. Також, у 2018 році ОСОБА_2 виступив на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у програмі «Громадська прокуратура», де принижував честь та гідність ОСОБА_1 , голослівно звинувачував її у крадіжці майна тощо. ОСОБА_2 розповідає по гуртожитку, що позивач «крадійка». Коли вона йде додому, хапає її за руки та вимагає, щоб вона показувала йому вміст своїх пакетів бо, з його слів, вона краде їжу. Неправдиву інформацію ОСОБА_2 пише і в скаргах до мера міста Нікополь. Так, 25 жовтня 2021 року, адвокатом було здійснено запит в інтересах ОСОБА_1 до Нікопольської міської ради. На вищевказаний запит було надано відповідь у вигляді копій скарги ОСОБА_2 та службової перевірки відділу контролю Нікопольської міської ради з приводу фактів, які містяться в скарзі відповідача. За результатами проведення перевірки, жодний з фактів не знайшов свого підтвердження. Своїми образливими словами ОСОБА_2 принижує гідність, знижує авторитет та ділову репутацію позивачки як коменданта в транзитному містечку та як людини, жінки в цілому.

Після уточнення позовних вимог, просила суд визнати дії ОСОБА_2 , що полягають у висловленні на її адресу образливих, ганебних та нецензурних слів, такими, що принижують та ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Визнати, що поширена ОСОБА_2 інформація щодо того, що вона крадійка та в 1997 році була притягнута до кримінальної відповідальності і відбувала покарання за корупційне правопорушення - є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності та порушує її особисті немайнові права.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 01 гривня 00 коп., а також судовий збір у розмірі 3178 грн. 00 коп., сплачений при подачі позову до суду.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року позов задоволено частково визнано дії ОСОБА_2 , що полягали у висловленні на адресу ОСОБА_1 образливих, ганебних та нецензурних слів такими, що принижують та ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 01 гривня 00 копійок та судовий збір у розмірі 3 178 грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Дятлова А.М., подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати в частині стягнення судового збору.

В обґрунтування зазначив, що він є особою з інвалідністю 1 групи по зору, повісток про слухання справи не отримував, участі в судовому засіданні не приймав, представника для захисту своїх інтересів не мав, позовної заяви не отримував. Порушення права на захист призвело до прийняття судом незаконного рішення. Вважає, що притягнення до цивільної відповідальності у вигляді сплати спричиненої моральної шкоди, навіть у розмірі 1 грн., яка призначена до стягнення у оскаржуваному заочному рішенні, є безпідставною.

В частині стягнення з нього судового збору у розмірі 3178 грн. 00 коп. зазначає, що він є особою з інвалідністю першої групи. Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, тож на нього не може бути покладено обов`язок по його сплаті. Тому, через порушення права на захист та незаконне стягнення судового збору, просив заочне рішення скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить скасувати як незаконне рішення суду в частині стягнення судового збору в розмірі 3 178 грн. Таким чином, у іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині з ухваленням нового судового рішення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , працює в КП «МЖТІ» Нікопольської міської ради на посаді коменданта містечка для тимчасово переміщених осіб з січня 2015 року (а.с.13, 15-19).

Відповідно до посадової інструкції від 04 січня 2021 року, в її обов`язки входить: забезпечення виконання робіт з утримання будівель (гуртожитків, що перебувають на балансі підприємства), а також суміжних споруд та прилеглої території в належному стані; організація прибирання та слідкування за додержанням чистоти у внутрішніх приміщеннях будівлі; забезпечення збереження та утримання в справному стані майна, яке знаходиться в будівлі; ведення обліку наявності майна, проводить періодичний огляд і складає акти на його списання; одержання і видача інвентаря і предметів господарського обслуговування та здійснення відповідного оперативного обліку; контроль виконання правил пожежної безпеки; знання, розуміння і застосування діючих нормативних документів, що стосуються її діяльності; заселення та переселення тимчасово переміщених осіб згідно договору або інших нормативних документів; своєчасно попереджати про виявлені недоліки і необхідність їх усунення; розміщення в будиночок модульного типу шляхом надання вільних ліжко-місць з урахуванням статевої належності, згідно умов договору; доведення до відома розміщеним особам щодо заборгованості зі сплати грошових коштів за проживання у транзитному містечку (а.с.14).

28 травня 2015 року, між ОСОБА_3 та КП «Міська житлово-технічна інспекція» було укладено договір про тимчасове розміщення в транзитному містечку ОСОБА_3 разом з родиною, до якої входять ОСОБА_2 , ОСОБА_8 - син, ОСОБА_9 -дочка (а.с.20).

19 червня 2015 року на засіданні міської житлової комісії з питань заселення (відселення) з транзитного містечка для тимчасового розміщення громадян, які переселяються зі східних регіонів України, розглядалось звернення КП «МЖТІ» щодо відселення ОСОБА_2 . Рішенням комісії відмовлено КП «МЖТІ» в виселенні з транзитного містечка ОСОБА_2 надано термін для виправлення до першого проступку (а.с.25-27).

30 червня 2015 року на засіданні міської житлової комісії з питань заселення (відселення) з транзитного містечка для тимчасового розміщення громадян, які переселяються зі східних регіонів України, було розглянуто заяву ОСОБА_3 , яка є цивільною дружиною на розселення з ОСОБА_2 . Рішенням комісії задоволено заяву ОСОБА_3 , вирішено розселити ОСОБА_3 з ОСОБА_2 (а.с.28-30).

01 липня 2015 року між ОСОБА_2 та КП «Міська житлово-технічна інспекція» в особі директора було укладено договір про тимчасове розміщення в транзитному містечку (а.с.31, 32).

Як вбачається з матеріалів справи, від 05 серпня 2018 року, 14 серпня 2015 року, 20 серпня 2015 року жителями транзитного містечка до управління комунального майна Нікопольської міської ради Дніпропетровської області були направленні звернення та скарги щодо ОСОБА_2 , який постійно порушує правила проживання у транзитному містечку (а.с.33).

Органами поліції було складено протоколи за ознаками адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАП України (справи № 182/5483/21, 182/4358/21, 182/3037/20, 182/4076/20). .

Відповідно до Акту №44 судово-медичного обстеження від 25.01.2016 року, ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу грудної клітини - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.34).

Висновком експерта №415 від 22.06.2016 року проведеного судово-медичного обстеження у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу грудної клітини, яка відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.35)

Згідно Акту медичного (дослідження) обстеження №578 від 01.10.2018 року, в результаті обстеження ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох синців лівої гомілки, синців в області лівої та правої лопаток відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (37-38)

Відповідно до Акту судово-медичного (дослідження) обстеження №759 від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця в області правого плечового суглобу, травматичного часткового ушкодження зв`язок, ключично-акроміального суглобу справа. Дані тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.40-42).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.22р. справу було прийнято до розгляду і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. На адресу відповідача 20.09.22р. рекомендованим листом з повідомленням було надіслано копію зазначеної ухвали, позовну заяву та додані до неї документи, а також розмішене оголошення відповідачу на офіційному сайті «Судова влада» про розгляд Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області даної цивільної справи.

Згідно вхідного штемпеля суду 21.03.23р. на адресу суду повернувся конверт з пакетом документів для відповідача з позначкою «адресат відмовився», що дало суду підстави для розгляду справи (а.с.113-115).

Ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем доведено факт поширення відповідачем інформації, що полягали у висловленні на адресу ОСОБА_1 образливих, ганебних та нецензурних слів, що принижують та ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію, а доведення цієї інформації до значного кола оточуючих людей привело до негативних наслідків для неї та її життя, її родини, що свідчить про завдання моральної шкоди, оскільки її право на повагу до її особистої честі та гідності порушено.

У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, судом першої інстанції стягнуто судовий збір на користь позивача в розмірі 3178 грн., сплачений нею при звернення з до суду з даним позовом.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду щодо стягнення судового збору з відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується ст.141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 04.03.2013 року є інвалідом І групи по зору (а.с.132).

Не врахувавши, що відповідно до Закону «Про судовий збір» ОСОБА_2 користується пільгами щодо сплати судового збору, суд невірно здійснив розподіл судових витрат при ухваленні рішення та помилково стягнув на користь позивача з відповідача, який є інвалідом І групи та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати, судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3178грн.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до її неправильного вирішення, то відповідно до ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК ухвалене у справі судове рішення в частині позовних вимог про стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, при цьому судові витрати мають бути відшкодовані ОСОБА_1 за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) за рахунок Держави судові витрати, понесені при зверненні до суду першої інстанції в сумі 3178 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень 00 коп. в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: