ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року

м.Черкаси

Справа № 705/2437/22
Провадження № 22-ц/821/948/24
категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Новікова О.М.,

секретаря Винник І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 .

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу в режимі відеоконференції представника ОСОБА_1 адвоката Трепак Олександра Івановича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 він є власником автомобіля Volkswagen Grafter, д/н НОМЕР_2 , який був ним придбаний за власні кошти у 2008 році.

Даним автомобілем він володів та користувався до грудня 2012 року. За довіреністю від 13.12.2012, посвідченою приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Животовською Н.Г., спірний автомобіль він передав у тимчасове користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з якими перебував у дружніх відносинах.

В подальшому між ними склалися неприязні стосунки, а тому із 01.04.2014 він у нотаріуса скасував довіреність, про що повідомив відповідачів.

Після скасування зазначеної довіреності, ОСОБА_2 автомобіль відмовився повертати та продовжував ним незаконно користуватись, тому він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі № 705/4840/19, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 26.03.2020, витребувано у ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 .

Додатковим рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14.12.2020, витребувано у ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та повернуто його власнику ОСОБА_1 .

Вказує, що ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду не виконав, тому ним пред`явлено виконавчий лист до відділу ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), за яким головним державним виконавцем Горбатюк Н.Б. було відкрито виконавче провадження № 65059685.

В ході виконання виконавчого провадження проводилось ряд дій, у тому числі 20.01.2022 було здійснено виїзд по місцю проживання відповідачів: АДРЕСА_1 .

За результатом відвідування було складено Акт державного виконавця у якому зазначено, що по вказаній адресі автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. НОМЕР_2 , не виявлено, а ОСОБА_3 місце знаходження автомобіля повідомити відмовилась.

Таким чином відповідачі незаконно позбавили його права власності на автомобіль, чим завдано значної матеріальної шкоди.

Вказує, що відповідачі незаконно заволоділи транспортним засобом, який належить йому на праві приватної власності, утримують його у себе та в категоричній формі відмовляються повертати автомобіль, тому йому завдано матеріальної шкоди в сумі 245 395,00 грн (в доларовому еквіваленті становить 22 312,00 доларів США), що підтверджується Звітом про оцінку найбільш ймовірної ринкової вартості автомобіля. Приймаючи до уваги, що станом на 14.06.2022 офіційний курс долара США відносно гривні становив 29,25 грн за 1 долар США, вважав, що йому завдано фактичну шкоду у розмірі 652 626,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачі ухилялись від виконання рішення суду він був змушений звертатись за допомогою до правоохоронних органів, до суду та органів ДВС за захистом своїх законних прав.

Усі ці дії негативно впливали на його фізичний та психічний стан, він був змушений прикладати багато зусиль для влаштування звичного укладу життя, що призвело до моральних страждань, психологічного стресу та створення загрози для безпеки подальшого мирного володіння своїм майном, охорони життя та здоров`я, оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на його користь 652 626 грн на відшкодування завданих матеріальних збитків; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на його користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідачів судові витрати.

31 жовтня 2022 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на його користь 815 949,84 грн на відшкодування завданих матеріальних збитків; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на його користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідачів судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин, що утруднюють виконання рішення суду, які б можливо було вважати винятковими і такими, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим (зокрема, заяв стягувача на адресу державного виконавця з приводу вжиття заходів по спонуканню боржника на виконання рішення суду, тощо).

Крім того, при наявності рішення суду про витребування автомобіля, рішення суду про стягнення коштів за автомобіль буде вважатися подвійною відповідальністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Трепак О.В., вважаючи рішення суду незаконним, просив суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2024 року та ухвалити нове, який вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обґрунтовуючи своє рішення, суд фактично прийшов до висновку, що кошти не можуть бути стягнуті з відповідачів як відшкодування майнової шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність неправомірної бездіяльності державного виконавця під час виконання рішення, що встановлена у визначеному законом порядку, та причинного зв`язку між бездіяльністю (діями) державного виконавця та шкодою.

Зазначає, що при зверненні до суду з даним позовом вказував, що звертався до органів ДВС з виконавчим листом і державним виконавцем вчинявся ряд дій, пов`язаних із виконанням виконавчого листа, а потім виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Повідомляє, що ним оскаржувалась бездіяльність державного виконавця в судовому порядку, скарга була залишена без задоволення і роз`яснено, що дії головного державного виконавця Уманського міського ВДВС ЦМУ МЮ ( м. Київ) не суперечить нормам закону та не мають ознак бездіяльності щодо примусового виконання рішення суду і не вбачає підстав для скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

В подальшому дії державного виконавця не оскаржувались.

На переконання скаржника, дії чи бездіяльність державних виконавців не є предметом розгляду у даній справі і достатньо лише повідомити суд про факт звернення з виконавчим листом на примусове виконання судового рішення та повідомлення про факт повернення виконавчого листа у зв`язку з неможливістю його виконання.

Суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20.

Наголошує, що обґрунтування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні позову із-за неоскарження ним бездіяльності державного виконавця, не ґрунтується на законі.

Також судом не зроблено аналізу рецензії та не надано правової оцінки. Суд не звернув уваги, що у висновку рецензента вказано: на думку рецензента звіт не повною мірою відповідає вимогам. Тобто рецензент не спростовує висновок про оцінку спірного автомобіля, а тільки зазначає про часткову невідповідність вимогам, що свідчить про незначні недоліки звіту про оцінку майна.

Крмі того, при розгляді справ не в повній мірі суд дотримався вимог закону та обмежився тільки невизнанням відповідачами поданого позивачем звіту про оцінку спірного автомобіля та не врахував, що на відповідачів також покладається обов`язок доведення своїх заперечень.

Судом не враховано, що спірний автомобіль перебуває у розпорядженні відповідачів, що доведено матеріалами справи та не спростовано відповідачами, тому вони мали реальну можливість замовити свою оцінку цього автомобіля.

Крім того, на переконання скаржника, ОСОБА_3 є належним відповідачем, що підтвержується матеріалами справи.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, яку відповідачі найменували заявою, вважаючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність судового рішення, а заначені посилання на правові позиції Верховного Суду висловлені останнім за іншого предмету спору та в інших правовідносинах (справа про банкрутство, правовідносини застави рухомого майна), а тому не є подібними, не можуть застосовуватися в даній справі, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити та рішення суду залишити в силі.

Крім того, просили застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити у прийнятті нових доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідно до довіреності від 13.12.2012 ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися, на свій розсуд, належним йому автомобілем марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_4 .

В подальшому, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 , в період чинності вказаної довіреності від 13.12.2012, право власності на автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, д.н.з. НОМЕР_4 у встановленому законом порядку не оформили.

01.04.2014 позивач у нотаріуса скасував довіреність, якою надав право на користування автомобілем відповідачам. Після скасування зазначеної довіреності відповідачі були зобов`язані повернути позивачу даний автомобіль.

ОСОБА_2 автомобіль не повернув, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі № 705/4840/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено та витребувано у ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 .

14.12.2020 Уманським міськрайонним судом Черкаської області у даній справі винесено додаткове рішення, відповідно до якого витребувано у ОСОБА_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 та вирішено повернути його власнику ОСОБА_1

04.03.2021 постановою Черкаського апеляційного суду додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 04.03.2021 залишено без змін.

ОСОБА_2 рішення суду у добровільному порядку не виконував, позивач звернувся до виконавчої служби з виконавчим листом № 705/4840/19; 2др/705/10/20 про витребування з ОСОБА_2 належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 та повернення його власнику ОСОБА_1 ..

Постановою головного державного виконавця Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. від 12.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65059685.

26.05.2021 постановою головного державного виконавця Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. оголошено про розшук майна боржника, а саме: автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

26.04.2021 головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. в присутності боржника ОСОБА_2 та понятих, було складено акт державного виконавця, в якому вказано, що при виході за адресою: м.Умань, вул. Чернишевського, 24, транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 відсутній, так як згідно довіреності транспортним засобом користується ОСОБА_3 .

28.05.2021 головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу ДВС про примусове виконання виконавчого листа та 07.12.2021 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67805867 з метою виконання додаткового рішення суду у справі № 705/4840/19; 2др/705/10/20.

15.12.2021 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про розшук транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

20.01.2022 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливодою О.П. в присутності боржника ОСОБА_2 та понятих, було складено акт державного виконавця, в якому вказано, що за адресою: с.Родниківка, вул. І.Богуна, 55, автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 не виявлено. ОСОБА_3 місцезнаходження автомобіля повідомити відмовилася.

21.01.2022 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно висновку ТОВ «ЕКСПЕРТ КОМПАНІ+» від 18.02.2022 вартість майна колісно-транспортного засобу марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 станом на 01.04.2014 склала 245395, що еквівалентно на дату оцінки 22312 дол. США.

Згідно довідки ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № 5412 від 04.11.2022. ОСОБА_2 страхував транспортний засіб VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_3 за договором каско 06/02-40К-0019397, 19.12.2013, строк дії 1 рік, страховий платіж за договором 6276,19 грн, дані пробігу автомобіля 276 554 км.

Згідно рецензії на звіт від 09.11.2022 про найбільш ймовірну ринкову вартість автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зробленої ПП ОСОБА_4 вказано, що на думку рецензента, звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених недоліків.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

10 червня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про залишння відзиву без розгляду та повернення його відповідачу, посилаючись на те, що копію ухвали про відриття апеляційного провадження опубліковано в ЄДРСР 09.05.2024, а з 13.05.2024 забезпечено надання загального досутупу. Відзив відповідачами подано до суду 05.06.2024, при тому що строк у п`ять днів на подачу відзиву закінчився 18.05.2024. Посилання відповідачів на хворобу не застуговують на увагу оскільки на лікуванні перебувала ОСОБА_3 з 21.05.2024 по 29.05.2024 та звернення за консультатцією до лікаря 31.05.2024, із зазначеними діагнозами не свідчить про неможливість вчинити певні дії (підписати відзив) в установлений судом строк.

Перевіривши наведені доводи заяви про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду, колегія суддів виходить із наступного.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження та надано відповідачам строк у 5 днів з моменту отримання копії ухвали на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачам направлено згідно суправідного листа 10 травня 2024 року (т.2 а.с. 49), яку останніми отримано 17 травня 2024 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с. 50-51).

Заяву (відзив на апеляційну скаргу), яку підписано обома відповідачами, подано до суду апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку 05 червня 2024 (т. 2 а.с. 59).

До заяви було долучено копію довідки, за підписом лікаря ОСОБА_5 , згідно якої ОСОБА_3 знаходилась на амбулаторному лікуванні з 21.05.2024 по 29.05.2024 та копію консультативного висновку від 31.05.2014 виданого ОСОБА_3 ( т. 2 а.с. 57).

Враховуючи, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідачі отримали 17.05.2024, строк встановлено у 5 днів з моменту отримання копії ухвали, останнім днем на звернення із відзивом 22.05.2024, проте відповідачі подали відзив лише 05.06.2024.

Отже відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 травня 2024 року.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Колегія суддів зазначає, що як прохальна частина відзиву так і його зміст не містять клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відзив на апеляційну скаргу підлягає поверненню заявникам без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним нормам права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8

частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок неправомірних дії відповідача, які полягають у неповерненні належного йому автомобіля, що встановлено у судовій справі № 705/4840/19, він не може отримати свій автомобіль та використовувати за призначенням, а тому просив стягнути в солідарному порядку вартість автомобіля, яка визначена звітом про оцінку найбільш ймовірної ринкової вартості автомобіля та моральну шкоду.

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що на підставі довіреності від 13.12.2012 ОСОБА_1 уповноважив відповідачів користуватися та розпоряджатися на власний розсуд належний йому автомобілем VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

01.04.2014 ОСОБА_1 у нотаріуса скасував довіреність, якою надав право на користування спірним автомобілем відповідачам.

Оскільки протягом тривалого часу відповідачі не повертали спірний автомобіль, позивач звернуся до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 у справі № 705/4840/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, витребувано у ОСОБА_2 належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 автомобіль марки VOLKSWAGEN GRAFTER, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , білого кольору, держаний номерний знак НОМЕР_2 .

14.12.2020 Уманським міськрайонним судом Черкаської області у даній справі винесено додаткове рішення, відповідно до якого витребувано у ОСОБА_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 та вирішено повернути його власнику ОСОБА_1 ..

04.03.2021 постановою Черкаського апеляційного суду додаткове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області 04.03.2021 залишено без змін.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,

що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що на підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання.

Крім того, встановлено, що постановою головного державного виконавця Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. від 12.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65059685.

26.05.2021 постановою головного державного виконавця Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. оголошено про розшук майна боржника автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

26.04.2021 головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Горбатюк Н.Б. в присутності боржника ОСОБА_2 та понятих, було складено акт державного виконавця, в якому вказано, що при виході за адресою: м.Умань, вул. Чернишевського, 24, транспортний засіб автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 відсутній, так як згідно довіреності транспортним засобом користується ОСОБА_3 .

28.05.2021 головним державним виконавцем Уманського МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатюк Н.Б. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу ДВС про примусове виконання виконавчого листа та 07.12.2021 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67805867 з метою виконання додаткового рішення суду у справі № 705/4840/19; 2др/705/10/20.

15.12.2021 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про розшук транспортного засобу - автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

20.01.2022 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Паливодою О.П. в присутності боржника ОСОБА_2 та понятих, було складено акт державного виконавця, в якому вказано, що за адресою: с. Родниківка, вул. І.Богуна, 55, автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 не виявлено. ОСОБА_3 місцезнаходження автомобіля повідомити відмовилася.

21.01.2022 заступником начальника відділу Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Паливодою О.П. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Із наведеного слідує, що виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 5 ст 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про винонавче провадження» виконавця документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення в строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а у разі повернення виконавчого документау зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Строк на звернення до виконавчої служби із виконавчим листом з моменту його повернення стягувачу не сплинув, тому ОСОБА_1 не позбавлений права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Колегія суддів зауважує, що рішення Уманського міськрайонного суду від 20.01.2020 на час звернення із даним позовом, не виконано.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі №420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21.

Факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій відповідачів не є підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Тобто невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість витребування автомобіля від відповідача. Неповернення автомобіляі позивачеві на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 2112 та 1213 ЦК України.

Лише у разі загибелі індивідуально визначеного майна, зміни свого початкового господарського призначення, підстав для задоволення віндикаційного позову немає (витребування майна), власник має право лише на відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується із посиланням суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів про те, що спірний автомобіль фізично знищено чи його було відчужено і немає реальної можливості витребувати його у незаконного володільця.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що при наявності належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіля фізично знищено, особа не позбавлена права на звернення до суду із позовом про відшкодування вартості знищеного автомобіля, а тому звернення до суду із даним позовом є передчасним.

Вірними є також висновки суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин, що утруднюють виконання рішення суду, які б можливо було вважати винятковими і такими, що ускладнюють його виконання або роблять його неможливим (зокрема, заяв стягувача на адресу державного виконавця з приводу вжиття заходів по спонуканню боржника на виконання рішення суду, тощо).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, звертаючись до суду із позовом до відповідачів про витребування майна з жучого незаконного володіння, обрав і реалізував на свій вибір один з можливих для нього способів захисту порушеного права, подавши віндикаційний позов і як вірно зазначено судом першої інстанції, при наявності рішення суду про витребування автомобіля, рішення суду про стягнення коштів за автомобіль буде вважатися подвійною відповідальністю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для покладення на відповідачів відповідальності з відшкодування матеріальної шкоди, у розмірі заявленому позивачем, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що судом не зроблено аналізу рецензії та не надано правової оцінки, не варті уваги, оскільки звіт про найбільш ймовірну ринкову вартість та рецензія були предметом розгляду та судом надана їм правова оцінка.

Посилання у апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20 є необґрунтованими, оскільки висновки у цій справі зроблено за інших фактичних обставин, які не є тотожними та ідентичними.

Також не варті уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі, що дії чи бездіяльність державних виконавців не є предметом розгляду у даній справі і достатньо лише повідомити суд про факт звернення з виконавчим листом на примусове виконання судового рішення та повідомлення про факт повернення виконавчого листа у зв`язку з неможливістю їх виконання, оскільки Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 619/562/18 зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

В апеляційній скарзі скаржник просив суд апеляційної інстанції визнати поважними причинами неподання ОСОБА_1 до суду першої інстанції копії ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2021 та постанови Черкаського апеляційного суду від 09.11.2021 та долучити до матеріалів справи дані копії.

Щодо долучених позивачем доказів до апеляційної скарги.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що долучені до апеляційної скарги докази є загальнодоступними судовими рішеннями, колегія суддів приймає ці докази до розгляду.

Щодо вимоги про солідарне стягнення моральної шкоди з відповідачів.

Позивач визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає соділарному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 500 000 грн.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у статті 23 ЦК України.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується позивачеві одноразовим платежем. Якщо договором або законом не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, то позови про таке відшкодування не підлягають задоволенню.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 року (справа № 641/8857/17).

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду колегія суддів враховує характер спричиненої шкоди, а саме, що вона спричинена невиконанням протягом тривалого періоду часу рішення суду від 20.01.2020 про витребування майна як в добровільному так і в примусовому порядку.

Керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходитть до висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 10 000 гривень, що буде справедливою сатисфакцією позивачу за невиконання рішення суду. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, в результаті невиконання рішення суду.

В прохальній частині позивач просив стягнути моральну шкоду в солідарному порядку з двох відповідачів, проте колегія суддів вважає, що оскільки наведеним рішенням суду витребувано спірний автомобіль лише від ОСОБА_2 , тому і моральна шкода підлягає стягненню лише з ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми завданої моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди через неправильне застосування норм матеріального права та з порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди й ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позов них вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 . Водночас у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 слід відмовити з наведених підстав.

В іншій частині рішення суду є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2024 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О.Н. Новіков

О.В. Карпенко