П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 січня 2024 року у справі № 308/16657/23(Головуючий: Бедьо В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_3 , звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи тим, що на підставі ордера №0014582 від 30.03.1995 року отримав квартиру АДРЕСА_1 , в якій був зареєстрований його син ОСОБА_1 від колишньої дружини ОСОБА_4 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду 29.11.1996 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано і з 1997 року син ОСОБА_1 не проживав у вищевказаній квартирі.

02.08.2016 року позивачем знову було підписано Типовий Договір найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1 .

У 2009 році, було подано позовну заяву до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання особами, що втратили право на користування жилим приміщенням.

22 грудня 2009 року Ужгородським міськрайоннним судом у справі 2-285/09 було задоволено позов зі змінами та винесено рішення, яким ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 і ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16.07.2010 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Позовні вимоги до ОСОБА_1 були не додані до позовних матеріалів через те, що на той час він ще не був повнолітнім, хоч в квартирі разом з матір`ю вже не проживав.

Ужгородським міськрайонним судом в цих же позовних матеріалах було відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_5 з її сином ОСОБА_1 про визнання права користування рівними частками від загальної житлової площі житлового приміщення та вселення в квартиру.

Позивач звертається із даним позовом у зв`язку з тим що ОСОБА_1 є повнолітнім та може бути повноцінним відповідачем у справі. З 1997 року по сьогоднішній день ОСОБА_1 у вищевказаній квартирі не проживає та не проживав, ніякого відношення до квартири не має, для реалізації всіх прав, ОСОБА_3 змушений знову звернутись до суду для визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право па користування жилим приміщенням.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, позивачем позбавлений можливості оформити субсидії так як являється інвалідом 3 групи та пенсіонером.

Факт відсутності за місцем реєстрації підтверджується актом про відсутність проживання особи за місцем реєстрації від 11.06.2016 року та від 01.03.2023 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу , в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як матеріали справи не свідчать про наявність підстав для визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивач здійснював перешкоди відповідачу в користуванні спірною квартирою та вживав заходи щодо позбавлення його можливості використовувати спірну квартиру, його не проживання у спірній квартирі, якщо й мало місце то носили тимчасовий характер, обумовлений навчанням у іншому населеному пункті ( м. Київ) або створення перешкод позивачем. Із метою обмеження у правах та використання спірної квартири невстановленими особами здійснено підробку заяв, що міститься у матеріалах судової справи № 308/16657/23 з метою подальшого винесення на основі них відповідного судового рішення. У результаті ознайомлення з матеріалами судової справи №308/16657/23 відповідачу стало відомо, що від його імені, з метою доручення до матеріалів справи подано дві заяви 06.11.2023 року та 26 грудня 2023 року. Відповідні заяви відповідач не підписував, особисто до канцелярії суду чи через третіх осіб у межах розгляду справи цієї не подавав. Факт підроблених підписів. Факт підроблення підписів ОСОБА_1 буде доводитись шляхом ініціювання перед судом проведення почеркознавчої експертизи та звернення до правоохоронних органів.

01 жовтня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Ковач І.В. надійшло клопотання про скасування рішення суду із закриттям провадження у справі із підстав передбачених п. 7 ч 1 ст. 255 ЦПК України, так як ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і правонаступництво в цьому випадку не допускається.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Ковач І.В. який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та задовольнити заявлене ним клопотання про закриття провадження у справі з підстав передбачених п. 7 ч 1 ст. 255 ЦПК України, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням із підстав передбачених статтями 316,317,319,383,391, 405 ЦК України і рішенням Ужгородського міськрайонного суду позовні вимоги задоволено.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть і на час розгляду справи у суді першої інстанції та постановлення рішення від 21 січня 2024 року цивільна правоздатність фізичної особи ОСОБА_3 припинилась у момент його смерті відповідно до ч 4 ст. 25 ЦК України.

На момент виникнення спору ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 належало право користування квартирою з державного житлового фонду та похідне від нього право на звернення до суду з підстав, передбачених ст.. 72 ЖК України, а на той час його смерті він мав право користуватися квартирою та його права не входить до складу спадщини.

Спірні правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням нерозривно пов`язані із особою позивача і правонаступництво в цьому випадку не допускається.

ОСОБА_7 подала Закарпатському апеляційному суду клопотання у даній справі про заміну правонаступника, так як вона є правонаступником ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і доказом якого є заповіт складений ним при житті 23 вересня 2020 року і вона вступила в прийняття спадщини за ним.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Спірні правовідносини щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, нерозривно пов`язані з особою позивача і правонаступництвом в цьому випадку не допускається і клопотання ОСОБА_7 підлягає залишенню без розгляду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 23 вересня 2020 року у справі №521/13728/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 2-105/06.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначене і рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до п.7 ст. 255 ЦПК України та ст. 377 ч 1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255,377,381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Ковач Іван Васильович задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 січня 2024 року скасувати, а провадження у справі № 308/16657/23 закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой