ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4870/24 Справа № 175/4877/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Пищиди М.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Фінвест Груп на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Фінвест Груп до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Фінвест Груп (далі- ТОВ ФК Фінвест Груп) звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП «Банк», правонаступником якого, на підставі договору факторингу від 13 листопада 2020 року №13/11/20, є вони, та відповідачкою укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 93 840 доларів США на строк до 27 червня 2022 року. 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП «Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, згідно з яким відповідачка передала в іпотеку банку належну їй земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Вказували, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитних договорів виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року в справі №2-1083/11 стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/206/2007 від 27 червня 2007 року в розмірі 856 042,62 грн., у тому числі 730 644,60 грн. основної суми боргу та 125 398,02 грн. заборгованості по відсоткам.

Зазначали, що набувши статус стягувача за кредитним договором до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у березні 2021 року вони звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про заміну стягувача (сторони виконавчого провадження). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року у справі №2-1083/11 у задоволенні заяви ТОВ ФК Фінвест Груп відмовлено з підстав того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року скасовано, а у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено у зв`язку з тим, що ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином, апеляційний суд констатував, що станом на 30 липня 2019 року (дата звернення ТОВ ОТП Факторинг Україна із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів), строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документу до виконання, сплив.

Посилаючись на те, що рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не сплачена. Вони направили позичальнику, який одночасно є іпотекодавцем за іпотечним договором, вимоги про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України Про іпотеку (вих. №36/04/04/21 від 22 квітня 2021 року та вих. №56/04/05/21 від 25 травня 2021 року). Однак, у зв`язку з тим, що іпотекодавцем порушено вимоги пункту 4.5.1 договору іпотеки, а саме не здійснено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на даний час право власності на предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_3 , а тому даний факт позбавляє позивача здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку у способи, визначені пунктом 6.4.1 договору іпотеки, просили суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер -09-004-0038, що знаходиться у АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка передана за договором іпотеки №PCL-302/206/2007, який посвідчено ПН ДМНО Юрченко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №3756, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Фінвест Груп за кредитним договором №ML-302/206/2007 від 27 червня 2007 року в розмірі 856 042,62 грн., яка складається із: основної суми боргу 730 644,60 грн.; заборгованості по відсоткам 125 398,02 грн., шляхом проведення електронного аукціону за початковою ціною, яка буде визначена при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року в позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ ФК Фінвест Груп, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявили вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги позивач посилається на те, що, відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що пункт 5? розділу VI Закону України Про іпотеку, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 не передбачає підстав для відмови в захисті порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Вказані норми законодавства є відстроченням виконання зобов`язань від його виконання, а не звільнення від його виконання. Відтак заборона щодо реалізації іпотечного майна на період воєнного стану, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення. Враховуючи, що на момент ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Отже, вказані положення законодавства відстрочують виконання зобов`язання до моменту втрати ними чинності, не звільняючи від його виконання, та відповідно, не можуть бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року змінено й викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 березня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

04 червня 2024 року представник позивача адвокат Скороход А.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням у відпустці.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду, належним чином повідомленого учасника справи, не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Крім того, позивачем є юридична особа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-302/206/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 93 840 доларів США на строк до 27 червня 2022 року.

В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки №PCL-302/206/2007, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер -09-004-0038, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у АДРЕСА_1 .

У подальшому ПАТ «ОТП Банк» відступило свої права вимог до відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року в справі №2-1083/11 стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/206/2007 від 27 червня 2007 року в розмірі 856 042,62 грн., яка складається із: основної суми боргу 730 644,60 грн. та заборгованості по відсоткам 125 398,02 грн.

Рішення суду набрало законної сили. Доказів його виконання матеріали справи не містять.

На підставі договору факторингу №13/11/20 від 13 листопада 2020 року та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 31 грудня 2020 року право вимоги за вищезазначеними кредитним, іпотечним договорами перейшло до ТОВ «ФК «Фінвест Груп».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутністю підстав для його задоволення у зв`язку з дією в Україні воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з відмовою у задоволенні позову, втім не погоджується з підставами відмови у зв`язку з наступним.

Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IХ затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року №573/22 та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI Прикінцеві положення Закону України Про іпотеку доповнити пунктом 5? такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41,47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Апеляційний суд виходить з того, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі №296/7213/15 (провадження №61-10125св21).

З огляду на зазначене аргументи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для відмови у задоволенні позову саме у зв`язку з дією в Україні воєнного стану заслуговуються на увагу.

По суті спору колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-302/206/2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 93 840 доларів США на строк до 27 червня 2022 року.

В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 27 червня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки №PCL-302/206/2007, відповідно до умов якого відповідачка передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер -09-004-0038, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у АДРЕСА_1 .

13 листопада 2020 року між кредитором ТОВ ОТП Факторинг Україна та позивачем ТОВ ФК Фінвест Груп укладено договір факторингу №13/11/20.

Отже, право грошової вимоги належного виконання обов`язків за кредитним договором після укладання договору факторингу, який набрав чинності 13 листопада 2020 року, перейшло до фактора, а саме до позивача у даній справі ТОВ ФК Фінвест Груп.

Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 Закону іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України Про іпотеку одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Позивач набувши статус стягувача за кредитним договором та договором іпотеки правомірно звернувся із даним позовом.

Втім колегія суддів зауважує наступне.

Первісний кредитор ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 26 серпня 2009 року звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року в справі №2-1083/11 стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителя) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/206/2007 від 27 червня 2007 року в розмірі 856 042,62 грн., яка складається із: основної суми боргу 730 644,60 грн. та заборгованості по відсоткам 125 398,02 грн.

Набувши статус стягувача за кредитним договором до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у березні 2021 року ТОВ ФК Фінвест Груп звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про заміну стягувача (сторони виконавчого провадження).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2021 року у справі №2-1083/11 у задоволенні заяви ТОВ ФК Фінвест Груп відмовлено з підстав того, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2019 року скасовано, а у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовлено у зв`язку з тим, що ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Таким чином, апеляційний суд констатував, що станом на 30 липня 2019 року (дата звернення ТОВ ОТП Факторинг Україна із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів), строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документу до виконання, сплив.

Матеріали даної справи не містять доказів виконання відповідачкою заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, що випливає із змісту норми статті 593 ЦК України, статей 7,33 Закону України Про іпотеку.

Звернення банку з позовом з вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №201/15310/16 (провадження №61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Звернувшись до суду із дійсним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у сумі 856 042,62 грн. (розмір заборгованості визначений заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року в справі №2-1083/11) 23 листопада 2021 року позивач пропустив строк позовної даності.

Відповідно до статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actioinpersonam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actioinrem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову.

Первісний кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом подачі у 2009 році відповідного позову який було задоволено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2013 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18) зазначено, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідачка подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду апеляційної інстанції 23 квітня 2024 року, у зв`язку із тим що ухвалене у даній справі рішення є заочним, та відповідачка була позбавлена можливості подати дану заяву до суду першої інстанції, вона приймається до уваги.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, приймаються до уваги, втім позивачем пропущено строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині підстав відмови в задоволенні позову.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Факторингова компанія Фінвест Груп задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.М.Пищида