Справа № 216/1197/22
провадження 2/216/261/24
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Максименко А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенії Михайлівни про визнання права власності на частку спадкового майна та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенії Михайлівни про усунення від права на спадкування,-

встановив:

В квітні 2022 року позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. про визнання права власності на частку спадкового майна. 06.05.2022 надав уточнену позовну заяву, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Після спливу 6-ти місячного терміну позивач та відповідач ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку, проте позивачу відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Разом з цим, правовстановлюючі документи знаходяться у відповідача ОСОБА_2 , яка свідомо приховує їх та у добровільному порядку не надає їх позивачу. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Поряд з цим, в серпні 2022 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позову, вказує, що ОСОБА_1 вводить суд в оману, зокрема, останній не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки не сплатив необхідні платежі, крім цього, останній не звертався до відповідача з проханням надати правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Також, ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенії Михайлівни про усунення від права на спадкування, який неодноразово уточнювала, востаннє 20.10.2022. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з липня 2010 року проживала разом з покійною матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Мати часто хворіла, з вересня 2010 року по день смерті проходила стаціонарне лікування у терапевтичному відділенні Криворізькій міській лікарні №3. З моменту настання хвороби та по день смерті матері догляд за нею здійснювала саме позивач ОСОБА_2 , її брат ОСОБА_1 ухилявся від надання їй допомоги, не надавав грошей на придбання ліків. У вересні 2015 року ОСОБА_4 , у присутності відповідача ОСОБА_1 , завдав матері легких тілесних ушкоджень, проте останній навіть не заступився за матір. Позивач ОСОБА_2 вважає, що відповідача ОСОБА_1 необхідно усунути від права на спадкування, оскільки він за життя матері, яка перебувала у безпорадному стані, ухилявся від надання їй допомоги.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив на зустрічний позов, в якому зазначив, що підстави для усунення його від спадкування відсутні, докази ухилення його від надання допомоги матері відсутні. Хоча він мешкав у іншому місті, проте часто телефонував матері, цікавився її справами та станом здоров`я. Надав в користування сестрі та матері земельну ділянку у с. Мар`янівка Криворізького району, де останні вирощували городину та мати займалася її реалізацією. У 2009 році за власний кошт провів водопровід до будинку, де мешкали мати та сестра, декілька разів на рік приїжджав та матеріально підтримував матір. Незважаючи на свій вік, до моменту смерті мати не перебувала у безпорадному стані та самостійно пересувалася, що можуть підтвердити свідки.

В свою чергу позивач ОСОБА_2 надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що наполягає на усуненні відповідача від права на спадкування у зв`язку з його ухиленням від надання допомоги матері. З моменту настання хвороби матері липень 2010 року до моменту смерті (2015 рік) всю роботу по дому виконувала позивач: готувала їжу, прала одяг, за свій рахунок покупала ліки, на суму більш ніж 40000,00 грн. Коли ОСОБА_1 приїжджав до м. Кривого Рогу, незважаючи на те, що є інвалідом ІІ групи та ліквідатором аварії на ЧАЕС, вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, після вживання яких приходив до матері та влаштовував сварки, нецензурно лався в її бік. Також вимагав у позивача гроші за користування земельною ділянкою. Інформація, зазначена ОСОБА_1 у відзиві не відповідає дійсності, тому його слід усунути від права на спадкування.

Також, під час розгляду справи були допитані свідки, зокрема свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є сусідкою сторін по справі, мешкає у буд. АДРЕСА_2 . Знайома з ОСОБА_1 з 1965 року. Він час то хворів, є інвалідом ІІ групи та ліквідатором аварії на ЧАЕС. Про те, що їх мати потребувала допомоги, свідкові невідомо, оскільки покійна ОСОБА_3 забезпечувала себе сама.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома з ОСОБА_2 більше 10 років, торгували на стихійному ринку по вул. Петра Калнишевського. ОСОБА_3 теж там працювала. У вересні 2012 року ОСОБА_3 проходила повз кафе з розливу алкогольних напоїв, звідки виходив знайомий ОСОБА_1 та здійснив на неї напад. В той час ОСОБА_1 перебував у тому ж кафе.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є донькою позивача ОСОБА_2 . ОСОБА_1 не допомагав своїй матері, він виїхав до м. Верхньодніпровськ більше 10 років тому.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свій позов підтримав та наполягав на його задоволенні, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

В свою чергу ОСОБА_2 щодо задоволення первісного позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, наполягала на усуненні ОСОБА_1 від спадкування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, визнавши їх достатніми для ухвалення рішення у справі суд вважає, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 15.12.2015 (Том 1 а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності №1-4744 від 20.09.1995 та свідоцтва про право на спадщину №1-4746 від 20.09.1995. (Том 1 а.с. 42-45)

Зі спадкової справи, заведеної у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі 16.12.2015 за №629-2015 слідує, що після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини звернулись її діти: син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .

Постановою нотаріуса від 20.01.2022 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, який знаходиться у іншого спадкоємця (Том 1 а.с. 49).

Також, 13 липня 2016 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . (Том 1 а.с. 46)

Крім цього, в матеріалах справи наявні виписки з історії хвороби ОСОБА_3 , з яких вбачається, що остання у період з липня 2010 по листопад 2015 року, періодично, перебувала на стаціонарному лікуванні терапевтичного відділення Криворізької міської лікарні №3. (Том 1 а.с. 75-82)

Висновком СМЕ №2092 від 01.10.2012 підтверджено наявність у ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень. (Том 1 а.с. 83)

Також, ОСОБА_2 долучила до матеріалів копії квитанцій на придбання ліків. (Том 1 а.с. 92-94)

Копіями виписок з медичних карток підтверджується тяжкий стан здоров`я ОСОБА_1 (Том 1 а.с. 174-193)

Згідно з довідкою КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) у Центрально-Міському районі» КМР №617 від 13.10.2022 слідує, що ОСОБА_3 знаходилась на обслуговуванні в комунальній установі у відділенні соціальної допомоги вдома з 15.07.2014 по 16.12.2015 та отримувала соціальну послугу «Догляд вдома» за рахунок бюджетних коштів. (Том 1 а.с. 195)

Як слідує з довідки від 18.10.2022 мешканці будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджують, що ОСОБА_2 до червня 2016 року мешкала у зазначеному будинку.

Аналізуючи норми права, на які посилалися сторони у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно в повній мірі доведені належними та допустимими доказами, а тому первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом суд приходить до такого висновку.

Як було зазначено вище, згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04.03.2019 у справі №321/1573/17-ц

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже, оцінюючи надані позивачем ОСОБА_2 , а також здобуті під час розгляду справи письмові докази у їх сукупності, суд встановив, що останні доводять факт родинних відносин спадкодавця зі сторонами у справі, а саме, що остання була матір`ю сторін, тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. З матеріалів спадкової справи слідує, що між сторонами у справі існує спір, щодо права на спадщину за законом після померлої матері.

Будь-які письмові докази ухилення відповідача ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцю, яка її потребувала саме від нього, відсутні.

У позові позивач стверджувала, що відповідач ухилявся від допомоги матері, мешкав у іншому місті, а коли приїжджав до м. Кривого Рогу зловживав спиртними напоями.

Разом з цим, свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що не знала, про те, що ОСОБА_3 потребувала сторонньої допомоги, оскільки покійна забезпечувала себе сама. Свідок ОСОБА_6 будь-яких суттєвих пояснень по суті спору не надала, лише пояснила, що бачила як невідома особа спричинювала ОСОБА_3 тілесні ушкодження. А пояснення свідка ОСОБА_7 суд до уваги не бере та ставиться до них критично, оскільки свідок є донькою позивача ОСОБА_2 , тобто особою заінтересованою в результаті розгляду справи, тому покази даного свідка можуть бути не правдивими.

Отже, покази свідків також не підтверджують факту ухилення відповідача ОСОБА_1 від надання допомоги спадкодавцю. Факт проживання особи окремо від спадкодавця не свідчить про її ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі доцільно звернути увагу на ту обставину, що позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Так виснував Верховний Суд у постанові від 18.10.2021 у справі № 205/4674/19.

У даному випадку підстави стверджувати, що спадкодавець ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані відсутні, остання хоча й отримувала соціальну послугу від держави «Догляд вдома», проте один з свідків стверджує, що ОСОБА_3 до моменту смерті забезпечувала себе сама, а згідно з довідкою мешканців будинку вбачається, що позивач ОСОБА_2 на момент смерті матері проживала за іншою адресою. Під час розгляду справи позивач не довела, що ОСОБА_3 , зверталася до ОСОБА_1 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилявся.

Отже, ОСОБА_1 не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Будь-яких обставин, які могли б бути підставою для усунення його від права на спадкування, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову про усунення від права на спадкування, у зв`язку з недоведеністю цих позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що згідно з висновком про незалежну оцінку (Том 1 а.с. 102) ринкова вартість спірного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становить 448533,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2481,00 грн. Ціна позову ОСОБА_1 з урахуванням позовних вимог складає половину вартості спадкового майна, тобто 224266,50 грн.

З урахуванням наведеного, сума судового збору, яка підлягає до сплати становить 2241,67 грн (224266,50 х 1%)

Разом з цим, оскільки позивач ОСОБА_1 в силу п.п. 9, 10 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судових витрат, останні слід компенсувати з відповідача на користь держави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1224, 1258, 1261 ЦК України, статтями ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенії Михайлівни про визнання права власності на частку спадкового майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенії Михайлівни про усунення від права на спадкування після смерті матері, ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2242,67 (дві тисячі двісті сорок дві гривні, 67 копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_4 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_1 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Євгенія Михайлівна, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Петра Калнишевського, 5.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ