ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2024 року

м.Харків

справа № 953/6596/21

провадження № 22-ц/818/2469/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

Суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування шкоди внаслідок залиття, -

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Київського районного суду м.Харкова від 12 березня 2024 року, постановлене суддею Бородіною Н.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття, в сумі 380156 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн. та судові витрати на проведення експертного дослідження в сумі 11767 грн. 68 коп.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 12 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування шкоди внаслідок залиття задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 380156 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн, а також судові витрати в сумі 12558 грн.39 коп. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене без повного з`ясування всіх обставин справи, а висновки суду не стосуються справи. Звертає увагу, що залиття квартири позивача сталося внаслідок течі внутрішньо-будинкових труб. Відповідальність за залиття повинен нести балансоутримувач будинки або Жилкомсервіс. Відповідач несе відповідальність лише за утримання магістральних та квартальних трубопроводів, які знаходяться на його балансі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючі частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що залиття нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , сталося внаслідок бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану систем центрального опалення у будинку, технічне обслуговування яких було покладено на КП «Харківські теплові мережі», а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття нежитлових приміщень, саме з КП «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивача сума завданої майнової шкоди в розмірі 380156 грн. Також суд вважав за можливе стягнути моральну шкоду у сумі 10000,00 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення підвалу № 18-21, XI, 1-го поверху № ХІа, у житловому будинку літ. А-4, загальною площею 180,9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.06.2017р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

Відповідно до Акту №889 від 14.11.2020, складеного комісією у складі: начальника та інженера дільниці № 12 КП «Жилкомсервіс», майстра КП «ХТМ» , за участю власника нежитлових приміщень ОСОБА_1 - 14.11.2020р. о 07:00 год. в приміщеннях підвальної частині будинку розташованого в рівні 2-ого та 3-ого під`їздів сталося залиття. Причиною залиття є природний знос ввідного сталевого трубопроводу системи центрального опалення діаметром 108 мм.

В акті зафіксовані наступні пошкодження: по всій площі приміщень на підлозі, облицьованій керамічною плиткою спостерігається наявність води висотою шару понад 25 см, в результаті залиття спостерігається відшарування потемніння фарбувального шару гіпсокартонної стіни, вище рівня плінтусу по всьому периметру, міжкімнатні двері (з МДФ) в кількості 4-х штук в результаті намокання деформовані, щільно не закриваються, має місце відшарування декоративної обкладинки дверного полотна. Підвісна стеля «Амстронг» набухла, в результаті намокання маються міста часткового руйнування на площі приблизно 5 м2. Акт підписаний усіма без будь-яких зауважень.

На момент залиття в підвальному приміщенні знаходились меблі, а саме: офісні стільці в кількості 10шт.

Причиною залиття нежитлового приміщення, є дефект на ввідному трубопроводі системи центрального опалення діаметром 108 мм, в зв`язку з довготривалою експлуатацією, який розташований в суміжному приміщенні теплової рамки в рівні 3-го під`їзду.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної експертом ННЦ «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 18795 від 20.01.2021р. вартість ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень підвалу № 18-21, XI, 1-го поверху № ХІа, у житловому будинку літ. А-4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 380156 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягнути шкоду завдану залиттям приміщень встановлену у висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ч.1 та п. 1 ч. 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно ч.2ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 3ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності підстав для стягнення з КП «Харківські теплові мережі» шкоди, оскільки їх вини у залитті не має.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч 1,5,6ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достовірність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно дост.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так між позивачем та КП «ХТМ» був укладений договір № 14699 від 01.04.2018р., купівлі-продажу теплової енергії.

Відповідно до умов договору, із додатками КП «ХТМ» бере на себе зобов`язання постачати ОСОБА_1 теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами .

Пунктами 3.2.25 та 3.2.26 договору № 14699 від 01.04.2018р. передбачений обов`язок ОСОБА_1 , як споживача, підтримувати в технічному справному стані герметизацію інженерних вводів та виводів будівлі і не займати підвали будинків, будівель споруд, що мають небезпечність затоплення, в яких прокладені теплові мережі або обладнані теплові уводи, під майстерні, склади, магазини, офіси тощо..

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією споживач теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198 споживач теплової енергії зобов`язаний не займати підвали будинків, будівель (споруд), що мають небезпеку затоплення, в яких прокладені теплові мережі або обладнані теплові вводи, під майстерні, склади, магазини, офіси тощо.

Відповідно до пункту 4 розділу 11 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, у разі використання приміщень складів, підвалів для господарської діяльності в них мають бути виконані усі роботи з гідроізоляції передбачені діючими будівельними нормами.

Із акту №889 вбачається, що причиною залиття є дефект на ввідному трубопроводі системи центрального опалення діаметром 108 мм, в зв`язку з довготривалою експлуатацією, який розташований в суміжному приміщенні теплової рамки в рівні 3-го під`їзду.

Доказів того, що залиття сталося внаслідок відсутності підтримання герметизації інженерних вводів та виводів будівлі позивачем, суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідальність за залиття приміщень лежить на КП «Жилкомсервіс» як обслуговувача та балансоутримувача будинку, судова колегія відхиляє.

13 лютого 2012 року між КП «Жилкомсервіс» (Управитель) та КП «Харківські теплові мережі» (Виконавець) було укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов`язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них, прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньо будинкових системах, управитель зобов`язується прийняти та оплатити КП «Харківські теплові мережі» надані послуги.

Оскільки залиття відбулося через дефект на ввідному трубопроводі системи центрального опалення підстав вважати, що саме балансоутримувач повинен нести відповідальність за залиття не має.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття приміщень через неналежне виконання взятих на себе зобовязань, причину та розмір завданої шкоди, врахувавши, що відповідач не довів відсутність своєї вини у спричиненні шкоди, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 12.06.2024