ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м.Суми

Справа №591/6803/23

Номер провадження 22-ц/816/327/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності:

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвоката Касатської Юлії Анатоліївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2023 року у складі судді Ніколаєнко О.О., постановлену у м. Суми, повний текст якої складено 25 жовтня 2023 року,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 черес свого представника - адвоката Рижова С.Є. звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 01 липня 2003 року по червень 2019 року.

Свої вимоги мотивував тим, що 08 серпня 1997 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який 01 липня 2003 року розірвано.

Вказував, що квартира АДРЕСА_1 набута після фіктивного розірвання шлюбу та зареєстрована за ОСОБА_1 , в якій 27 травня 2004 року був зареєстрований ОСОБА_2 .

За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, здійснювали благоустрій та облаштування квартири, а саме проведення ремонтних робіт, придбання меблів та інших предметів домашнього побуту.

Зазначав, що з червня 2019 року ОСОБА_1 почала чинити йому перешкоди у користуванні житлом, зачиняючи двері та не пускаючи до приміщення квартири. Окрім того, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2023 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_2

Роз`яснено ОСОБА_2 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що висновок суду щодо залишення заяви про встановлення факту спільного проживання без розгляду зводяться лише до того, що між сторонами існує спір про право. Вважає, що наявність іншої справи щодо визначення порядку користування спільною квартирою не є достатньою підставою для відмови у встановленні факту спільного проживання заявника та заінтересованої особи.

Вказував, що у поданій до суду заяві про встановлення факту спільного проживання однією сім`єї ОСОБА_2 наводить достатньо причин, які не пов`язані із можливістю виникнення спору про право.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги доводи заявника про те, що його мета встановити факт спільного проживання також стосується і його відносин з власною дочкою.

Від ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір про право користування майном, набутим у період, який, як зазначає заявник, є періодом спільного проживання сторін як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2, 7 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі № 227/2188/21 (провадження № 61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі № 568/310/21 (провадження № 61-16757св21).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися питання про факт, але не спір про цивільне право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про цивільне право. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких є неможливим без судового втручання, а одним з критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження судова практика визначає саму можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що мають юридичне значення, ОСОБА_2 посилається на те, що після фіктивного розірвання шлюбу ОСОБА_1 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Вказував, що він з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю у зазначеній квартирі як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, спільно виховували дочку. Крім того, у провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа № 591/7647/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні вищевказаною квартирою.

За встановлених обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження, а тому наявні підстави для залишення заяви без розгляду відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про достатність доказів, якими підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, висновків суду про неможливість встановлення цього факту в порядку окремого провадження не спростовують.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 21 березня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов