Справа № 755/84/24
Провадження № 2/755/144/24
"17" червня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Мартюк К.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в розмірі 73 357,00 грн та судові витрати в розмірі 2 684,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 412677481. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01, змінений у подальшому додатковою угодою від 31 грудня 2020 року № 26 до договору факторингу від
28 листопада 2018 року № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги за кредитним договором від
15 березня 2021 року № 412677481, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1
20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитним договором від 15 березня 2021 року № 412677481, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .
Позивач зазначає, що набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 березня 2021 року № 412677481 в розмірі 40 514,50 грн, з яких: 11 500,00 грн - заборгованість за основним боргом, 29 014,50 грн - заборгованість за відсотками. Додатково наголошує, що всі нарахування відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися.
Також, 19 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі - ТОВ «Гоуфінгоу») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір
У зв`язку з вказаним просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 січня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
Разом з позовом від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача та про згоду на ухвалення заочного рішення.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, що направлявся за адресою останнього відомого місця проживання відповідача, повернувся до суду неврученим з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня
2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Також на офіційному веб-сайті судової влади України 01 лютого 2024 року розміщено оголошення для ОСОБА_1 про розгляд Дніпровським районним судом міста Києва
№ 755/84/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
15 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 412677481 (далі - договір № 1), згідно якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 11 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього, правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (пункт 1.1 договору № 1) Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV27E7T.
Як встановлено судом, кредитний договір № 1 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору (MNV27E7T), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно умов договору № 1 та паспорту споживчого кредиту до нього, сторони узгодили, що: строк кредитування становить - 28 календарних днів (дисконтний період), тип кредиту - фінансовий кредит, сума кредиту - 11 500,00 грн, тип процентної ставки - фіксована, у розмірі 620,50 % річних, загальні витрати за кредитом - 5 474,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 16 974,00 грн, реальна річна процентна ставка - 620,50 % річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 839,50 % річних. При цьому, згідно пункту
1.8 договору № 1 проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2 договору, нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.
Відповідачем не спростовано факту укладення договору № 1 та факту перерахування грошових коштів на вказаний у платіжному доручення картковий рахунок, при цьому, належність такого карткового рахунку ОСОБА_1 відповідачем також не оспорювалась.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 березня 2021 року
№ 412677481 станом на 30 листопада 2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 40 514,50 грн, з яких: 11 500,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом,
29 014,50 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Згідно індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту 21 березня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір
Згідно умов договору кредит надано на строк 25 (двадцять п`ять) днів, тобто до 14 квітня
2021 року (пункт 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3 договору). Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. Згідно із пунктом 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2 станом на 30 листопада 2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 11 625,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 8 625,00 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Однак, суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року
№ 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі згідно договору № 2 були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Згідно умов договору кредит надано на строк 25 (двадцять п`ять) днів, тобто до 12 квітня
2021 року (пункт 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3 договору). Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. Згідно із пунктом 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
З інформаційної довідки від 26 жовтня 2023 року № 2938 встановлено, що 19 березня
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3 станом на 30 листопада 2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 13 432,50 грн, з яких: 3 500,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 9 932,50 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року
№ 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі згідно договору № 3 були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Згідно умов договору, мета кредиту - на власні потреби клієнта, кредит надано на строк
25 (двадцять п`ять) днів, тобто до 04 грудня 2022 року, дата надання кредиту - 10 листопада 2022 року (пункт 1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3 договору). Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. Згідно пункту 2.3 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Як встановлено судом, кредитний договір № 4 укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог статті 12 вказаного Закону, а саме: з боку позивача за допомогою факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки позивача, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, а з боку відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору (W0594), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4 станом на 30 листопада 2023 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 7 785,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 5 785,00 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року
№ 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу по справі були перераховані грошові кошти у розмірах, які зазначені позивачем по справі.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.
Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Отже, судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов укладеного з відповідачем договору № 1 надало відповідачеві кредитні кошти в сумі 11 500,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 30 листопада 2023 року утворилась заборгованість, яка складає 40 514,50 грн.
Розрахунок заборгованості проведений відповідно до умов укладеного сторонами договору. Відповідач контр розрахунку заборгованості не надає.
Стосовно кредитного договору № 2, кредитного договору № 3, кредитного договору № 4 суд зазначає, що позивачем не доведено факту перерахування кредитором грошових коштів відповідачеві згідно таких договорів.
За нормою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно із статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.
Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від
23 вересня 2015 року у справі № 6-979ц15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку щодо погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
З матеріалів справи судом встановлено таке.
Стосовно договору № 1 судом встановлено, що 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, змінений у подальшому додатковою угодою від 31 грудня 2020 року № 26 до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «Таліон Плюс») права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн
З пункту 4.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру боржників.
До вказаного договору позивачем не додано документів, що підтверджують перехід права вимоги до боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1 до ТОВ «Таліон Плюс», зокрема відповідних реєстрів боржників до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01.
Поряд з цим, 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20102022,
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт (ТОВ «Таліон Плюс») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн
З пункту 4.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру боржників.
Відповідно до витягу від 06 грудня 2023 року з реєстру боржників від 21 жовтня 2022 року
№ 1 до договору факторингу від 20 жовтня 2022 року № 20102022, ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1 на загальну суму заборгованості 40 514,50 грн, з яких: 11 500,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 29 014,50 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Таким чином, з доданих до позовної заяви документів неможливо встановити факт переходу права вимоги заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 березня 2021 року
№ 412677481 до ТОВ «ФК ЄАПБ».
Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором № 1, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено пунктом 5.2.4. додаткової угоди від 31 грудня 2020 року до договору факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 та частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Стосовно договору № 2 судом встановлено, що 21 січня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21012022, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитним договором № 2, укладеним між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт (ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн
З пункту 4.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру боржників.
21 січня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 21 січня 2022 року №21012022.
Відповідно до витягу від 06 грудня 2023 року з реєстру боржників від 21 січня 2022 року до договору факторингу від 21 січня 2022 року № 21012022, встановлено, що ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2 на загальну суму заборгованості 11 625,00 грн, з яких: 3 000,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 8 625,00 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором № 2, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Стосовно договору № 3 судом встановлено, що 08 грудня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 08122021, відповідно до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитним договором
№ 3, укладеним між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт (ТОВ «Гоуфінгоу») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн
З пункту 4.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру боржників.
08 грудня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 08 грудня 2021 року № 08122021.
Відповідно до витягу від 06 грудня 2023 року з реєстру боржників від 08 грудня 2021 року до договору факторингу від 08 грудня 2021 року № 08122021, встановлено, що ТОВ «Гоуфінгоу» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором
№ 3 на загальну суму заборгованості 13 432,50 грн, з яких: 3 500,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 9 932,50,00 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором № 3, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Стосовно договору № 4 судом встановлено, що 29 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 29062023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за кредитним договором
№ 4, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу клієнт (ТОВ «ФК «Інвеструм») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК «ЄАПБ») права вимоги, визначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Пунктом 2.3 договору факторингу передбачено, що розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен реєстр прав вимоги становить 100,00 грн
З пункту 4.1 договору факторингу встановлено, що права вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання відповідного реєстру боржників.
29 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 29 червня 2023 року № 29062023.
Відповідно до витягу від 06 грудня 2023 року з реєстру боржників від 29 червня 2023 року до договору факторингу від 29 червня 2023 року № 29062023, встановлено, що ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором
№ 3 на загальну суму заборгованості 7 785,00 грн, з яких: 2 000,00 грн - залишок заборгованості за основним боргом, 5 785,00 грн - залишок заборгованості за відсотками.
Разом із тим, матеріали справи не містять повідомлення боржника ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за договором № 4, передачу персональних даних боржника та надання йому інформації про фактора, що обумовлено частиною першою статті 18 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, судом встановлено, що відповідачем факту укладення кредитного договору
№ 1, кредитного договору № 2, кредитного договору № 3, кредитного договору № 4 не спростовано, доказів погашення кредитної заборгованості суду не надано, власного розрахунку заборгованості за кредитним договором не надано.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.
Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як убачається з матеріалів справи, за кредитним договором № 1, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відповідачем порушено умови Кредитного договору в частині погашення основної заборгованості, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2023 року виникла заборгованість на загальну суму 40 514,50 грн, яка включає заборгованість за основним боргом в розмірі - 11 500,00 грн, заборгованість за відсотками - 29 014,50 грн.
Однак позивачем не надано доказів, що підтверджують факт переходу права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1.
У зв`язку з вказаним вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.
Стосовно кредитного договору № 2, укладеного між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 , кредитного договору № 3, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , кредитного договору № 4, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 , позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування відповідачеві грошових коштів на виконання кредитних договорів у розмірах, які зазначені позивачем по справі.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 512, 514, 526, 549, 610, 611, 615, 629, 1054, 1081, 1082 ЦК України, статтями 12, 13, 49, 81, 89 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду виготовлено 17 червня 2024 року.
Суддя О.О. Хромова