Справа № 569/7748/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності,

учасники справи у судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частку трикімнатної квартири загальною площею: 62,2 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року ОСОБА_1 , відповідачці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, та позивачка успадкувала належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим, 10.04.2024 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Пуховою Н.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 298. ОСОБА_4 , який був співвласником вищезазначеної квартири помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва (довідки) про поховання. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75841698 від 15.02.2024. Позивачка вказує, що починаючи з лютого 2005 року вона та її померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік ОСОБА_5 безперервно користувалися та несли витрати по утриманні квартири. Відповідачка ОСОБА_2 вже близько десяти років в квартирі не зареєстрована та не проживає. Зважаючи на те, що на сьогодні виникла необхідність в оформлені частки квартири, яка належала ОСОБА_4 , при цьому з заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася, проте, більше 19 років відкрито користується, утримує та доглядає майно, вона змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою суду від 20.02.2024 у вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 06 червня 2024 року.

В судове засідання позивачка не з`явилась, її представниця - адвокатка Пилипчук Л.М. подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, 27.05.2024 від неї надійшла заява, в якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши думку сторін у справі, суд встановив таке.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року ОСОБА_1 , відповідачці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 29.09.2023, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що позивачка успадкувала належну ОСОБА_5 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим, 10.04.2024 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Пуховою Н.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 298 та Витягом з Державного реєстру речових прав № 373633261 від 10.04.2024.

Згідно з копією перекладу з російської на українську мову свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Рязанським відділом ЗАЦС Управління ЗАЦС Москви 09.02.2005, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До матеріалів справи також долучено копію свідоцтва про поховання, виданого Державним спеціалізованим комбінатом комунально-побутового обслуговування виконавчого комітету Рівненської міської ради 12.02.2005 для ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75841698 від 15.02.2024, після смерті ОСОБА_4 спадкова справа не заводилась.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Антонівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області 16.08.1986, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками вказані - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції 13.05.2006, ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на " ОСОБА_8 ".

Звертаючись в суд з позовом позивачка вказує, що вона добросовісно, відкрито, безперервно, починаючи з 2005 року володіє спірною квартирою, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на 1/4 частку квартири, яка належала ОСОБА_4 , що помер у 2005 році, за набувальною давністю.

Так, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої, другої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, в постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17, не вбачала підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка понад 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє 1/4 часткою квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 , вказані обставини не спростовані належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності за набувальною давністю, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом.

Слід також зазначити, що рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Керуючись ст.3,12,13,81,259,263-265,354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на 1/4 частку квартири загальною площею: 62,2 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач: ОСОБА_2 (садовий масив " АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Повне судове рішення складене та підписане 10.06.2024.

Суддя Левчук О.В.