Справа № 369/7005/21
Провадження № 2/369/247/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді: Янченка А.В., секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Києві в залі судових засідань Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/7005/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, укладеного у виді боргової розписки від 01.03.2021 р., у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 850174 (вісімсот п`ятдесят тисяч сто сімдесят чотири), 39 гривень, з яких: 570 000 гривень основна заборгованість за зобов`язаннями, 48 391, 24 гривень 3 % річних від простроченої суми, 231 783,15 гривень інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.03.2021 р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір позики. Факт укладення договору позики та факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується виданою відповідачем у цей же день розпискою.

З тексту розписки чітко вбачається, що сторони узгодили всі істотні умови договору позики, а саме в розписці чітко визначені:

- сторони: прізвище, ім`я та по-батькові, адреса місця проживання і РНОКПП особи, яка отримує грошові кошти ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прізвище, ім`я та по-батькові особи і РНОКПП, яка передає грошові кошти ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

- сума, яку відповідач отримує у борг (цифрами та прописними буквами) 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень;

- кінцевий термін повернення отриманих коштів (до 02.04.2021 р.);

- зобов`язання відповідача повернути кошти у встановлений строк.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Не зважаючи на неодноразові нагадування, відповідач до цього часу позику не повернув позивачу.

Відповідно до боргової розписки від 01.03.2021 р., відповідач мав повернути отримані у борг від позивача кошти до 04.04.2021 р., тому відлік прострочення зобов`язання починається з 05.04.2021 р.

Станом на день подання цієї заяви борг не повернуто, тобто відповідачем прострочено строк виконання зобов`язання, а відтак позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи наведене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума позики у загальному розмірі 850 174 (вісімсот п`ятдесят тисяч сто сімдесят чотири), 39 гривень, з яких: основна заборгованість за зобов`язаннями: 570 000 гривень; 3% річних від простроченої суми: 48 391, 24 гривень; інфляційні втрати 231 783,15 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2021 року за вищевказаним позовом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено дату підготовчого засідання; сторонам встановлено строк на подання до суду заяв по суті спору.

13.09.2021 р. представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечується факт отримання відповідачем від позивача у борг грошових коштів у розмірі зазначеному у розписці від 01.03.2021 р. та зазначено наступне.

Розписка та підпис на ній Відповідачу не належать. Таким чином, Відповідач не укладав договір позики з Позивачем та не отримував зазначену ним суму, а також йому нічого не відомо про зазначену позивачем розписку від 01.03.2021 р., жодної розписки Відповідач не підписував, а оскільки грошові кошти він не брав, то такий договір вважається неукладеним.

Водночас у відзиві представник відповідача з посиланнями на ст. ст. 202, 207, 1047 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, викладені у Постановах від 10.05.2018 р. у справі №569/6719/16-ц, від 30.09.2019 р. у справі №756/14868/15-ц, від 10.06.2020 р. у справі №711/8696/15-ц, від 08.10.2020 р. у справі №194/1126/18, від 13.01.2021 р. у справі №225/6667/16-ц, відмічає, що договір позики укладений на суму в 570 000,00 грн обов`язково укладається у письмовій формі, а позивач не надає суду відповідного договору, підписаного обома сторонами, з чітким переліком взаємних прав та обов`язків, а на підтвердження зобов`язань надає лише копію розписки.

У відзиві також акцентовано увагу суду на тому, що окрім відсутності у позивача двостороннього договору позики, також викликає обґрунтовані сумніви і сама розписка, на яку він опирається. Зокрема у розписці відсутня інформація про місце її складення, а також відсутні відомості про свідків в присутності яких могла б укладатись ця розписка та які б могли підтвердити факт особистого написання розписки і факт передачі коштів.

Представник відповідача ставить під сумнів автентичність розписки, оскільки ані про існування вказаного документа відповідачу не відомо, ані сума таких грошей не отримувалась відповідачем та заявляє, що між позивачем і відповідачем не виникало відповідних грошових зобов`язань. Позивач також не надає жодного доказу, що підтверджував би перерахунок вказаної суму на рахунок відповідача. Також позивач не додає до суду доказів того, що розписку складав особисто відповідач. А тому, враховуючи вказані обставини у відповідача взагалі виникає обґрунтований сумнів щодо існування оригіналу вказаної розписки про отримання позики та належності її саме відповідачу, оскільки документ відповідачем не підписувався, а копії можуть свідчити про підробку підпису.

Отже, позивач не надав належних доказів, які б в сукупності могли підтвердити описану ним позицію. Позивач не довів ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що факт укладення між сторонами договору позики від 01.03.2021 р. не доведено, таким чином даний правочин є неукладеним.

Вказана позовна заява була подана на підставі спотворених даних про те, що нібито відповідачем було підписано розписку про отримання позики від 01.03.2021 р. Доводи позивача не відповідають дійсності та спрямовані на незаконне стягнення з відповідача великої суми коштів шахрайським шляхом.

На підставі наведеного, представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у цивільній справі № 369/7005/21 про стягнення заборгованості розмірі 570 000,00 гривень.

13.09.2021 р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено таке.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

До правовідносин сторін за договором позики застосовуються положення Глави 71 ЦК України та загальні положення про зобов`язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові копни або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві гаку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, законодавець передбачає , що договір позики може бути представлений розпискою.

У відзиві адвокат відповідача вказує, що нібито він кошти не отримував та жодної розписки не писав, однак в позивача є навіть фото його зі своєю власноруч написаною розпискою, яке було зроблено одразу після написання. З фото вбачається, що саме відповідач сидить біля розписки та досі задоволено виглядає, не вбачається жодного примусу.

З приводу великого сумніву відповідача про існування оригіналу розписки, то повідомляємо, що оригінал буде наданий суду для огляду, оскільки дійсна, сума є досить великою.

Представник відповідача стверджує, що така сума є незвично та він не брав жодних коштів. Зайшовши на сайт «Судова влада України», ми дізнались про наявність багатьох рішень по стягненню коштів з ОСОБА_2 , починаючи з 2012 року по сьогоднішній день. Він понабирав кредитів та їх не повертає. Наразі відкрито ще одну справу у провадженні судді ОСОБА_3 по іншому стягненню. Відповідач є професійним шахраєм, який тільки позичає кошти та не збирається повертати, нажаль, позивач дізнався про це тільки зараз від представників, що скористались судовими реєстрами.

Окрім банків, відповідач брав в борг у громадян, наприклад в 2015 р. Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішенню по стягненню з нього основної суми боргу 810 000 гри., не враховуючи інфляційні втрати в розмірі 329 670, 00 гри., 3 % річних від суми прострочення у розмірі 13 581,00 гри., а всього 1 153 251 (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі двісті п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

З рішень по стягненню з відповідача коштів вбачається, що він брав мільйони в борг, а отже 570 000 гри для нього не велика сума та він вже звик до боргів.

Через шахрайські дії відповідача, позивачем ініційовано відкриття кримінального провадження з приводу шахрайських дій ОСОБА_2 .

Однак, попри викладене у відзиві, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх слів, а тому все викладене у відзиві не може братись судом до уваги, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

20.10.2021 р. представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вказує на недостовірність наданого позивачем до відповіді на відзив фото відповідача з розпискою про о тримання від позивача грошових коштів у борг, оскільки воно не містить інформації про дату та час зйомки, місце події, номеру знімку та інших підстав, що дозволили б ідентифікувати його як належний та достатній доказ; не встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення позивача. Зокрема, зі змісту вказаного фото неможливо встановити ряд обставин, оскільки: фото не підтверджує факт написання чи підписання відповідачем тексту, що лежить перед ним, оскільки фото зроблено не в процесі власноручного написання тексту та не під час його підпису відповідачем. Фото дає лише підстави підтвердити факт присутності позивача поряд із текстом, зміст якого нам не відомий; із наданого фото неможливо встановити, який саме зміст має цей текст та чи має він відношення до обставин справи та чи є це саме тою розпискою на яку посилається позивач у своїй позовні заяві; фото не дає інформації про обставин ситуації, а також відсутність жодного примусу, тиску чи стану відповідача в той момент (про який зазначає позивач); фото не дає можливості встановити час і місце де воно було зроблено, а також його контекст.

Крім того, при поданні вказаного доказу позивачем у відповіді на відзив, в порушення ст. 100 ЦПК України, не зазначено інформацію, щодо наявності у нього або іншої особи оригіналу цього електронного доказу.

Наявність інших рішень або судових справ, де фігурує відповідач, не може заздалегідь програмувати рішення суду в конкретній справі, жодна зі сторін, виходячи з принципу їх рівності в процесі, не має заздалегідь визначених переваг у спорі порівняно з іншою стороною.

Кожна судова справа є індивідуальною за своїми фактами, обставинами, доказами, способами захисту тощо, має свій предмет та підстави позову, в якій мають досліджуватись та встановлюватись фактичні обставини справи, що виникли в межах спірних правовідносин та які є предметом відповідної конкретної справи, а тому посилання Позивача на інші судові справи за участю Відповідача є недоречним та не має братися судом до уваги.

Звинувачення ОСОБА_2 у шахрайстві на підставі відкритого кримінального провадження за заявою позивача є неприпустимим, адже винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення встановлюється виключно судом, а до цього така особа вважається невинуватою.

25.10.2021 р. представником відповідача подано до суду заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. за заявою представника відповідача адвоката Черкасова Д.О. призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1.Чи виконано рукописний текст на розписці від 01 березня 2021 року ОСОБА_2 .?, 2.Чи належить підпис на розписці від 01 березня 2021 року ОСОБА_2 .?; проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; витрати на проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 ; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

У судовому засіданні 26.10.2021 р. представником позивача надано суду оригінал розписки відповідача від 01.03.2021 р. про отримання коштів у борг.

11.02.2022 року до суду надійшло клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів: оригіналу досліджуваного документа розписки від 01.03.2021 р.; вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 ; умовно-вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 ; експериментальних зразків почерку та підпису ОСОБА_2 . При цьому, у клопотанні експерта зазначено, що у разі його незадоволення протягом 45 календарних днів, ухвалу про призначення судової почеркознавчої експертизи буде залишено без виконання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2022 р. поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики; призначено судове засідання у справі.

24.05.2022 р. відповідачем ОСОБА_2 ; суду надано вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки свого підпису та почерку.

21.10.2022 р. до суду надійшов лист директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, у якому вказано, що відповідно до п. 1.13. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 08.01.1998 р. № 53/5, зареєстрованої в міністерстві юстиції України 03.11.1998 р. за № 705/3146 (зі змінами та доповненнями), Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі № 369/7005/21 залишено без виконання, через відсутність оплати відповідачем проведення експертизи.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.11.2021 р. скасовано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2021 р. та прийнято нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на 27/100 частини домоволодіння загальною площею 149,1 м2 з житловою площею 85,4 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 27.12.2005 р. Р № 1-3799, виданого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_4 від 10.10.2023 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/7005/21 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.10.2023 р. справу прийнято до свого провадження суддею Янченко А.В., призначено підготовче провадження у справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.03.2024 р. закрито підготовче провадження у справі № 369/7005/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики; призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14:00 год. 28.05.2024 р.

У судове засідання 28.05.2024 року позивач не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, 28.05.2024 р. представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, заявив про надання доказів витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення.

У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.03.2021 р., між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір позики. Факт укладення договору позики та факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується виданою відповідачем у цей же день розпискою.

З тексту розписки чітко вбачається, що сторони узгодили всі істотні умови договору позики, а саме в розписці чітко визначені:

- сторони: прізвище, ім`я та по-батькові, адреса місця проживання і РНОКПП особи, яка отримує грошові кошти ( ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та прізвище, ім`я та по-батькові особи і РНОКПП, яка передає грошові кошти ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

- сума, яку відповідач отримує у борг (цифрами та прописними буквами) 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень;

- кінцевий термін повернення отриманих коштів (до 02.04.2021 р.);

- зобов`язання відповідача повернути кошти у встановлений строк.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Суд погоджується з доводами позивача, що за своєю правовою природою розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14.

Не зважаючи на неодноразові нагадування, відповідач до цього часу позику не повернув позивачу.

На момент судового розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу боргу в сумі 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане угривнях.

У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст. 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України. Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14.

Стосовно твердження відповідача про не отримання від позивача позики та заперечення щодо написання ним відповідної розписки, суд зазначає наступне.

Задля усунення вказаних сумнівів ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. за заявою представника відповідача адвоката Черкасова Д.О. призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: 1.Чи виконано рукописний текст на розписці від 01 березня 2021 року ОСОБА_2 .?, 2.Чи належить підпис на розписці від 01 березня 2021 року ОСОБА_2 .?; проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; витрати на проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_2 ; провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Того ж дня, у судовому засіданні 26.10.2021 р. представником позивача надано суду оригінал розписки відповідача від 01.03.2021 р. про отримання коштів у борг для проведення призначеної експертизи.

На виконання клопотання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.02.2022 р. поновлено провадження у справі, а 24.05.2022 р. відповідачем ОСОБА_2 ; суду надано вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки свого підпису та почерку, які судом надіслано до експертної установи разом з оригіналом досліджуваного документа.

Однак, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.10.2021 р. про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі № 369/7005/21 експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз залишено без виконання, через відсутність оплати відповідачем проведення експертизи.

Якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, судом може бути призначена експертиза або відповідні висновки експертів можуть надаватися суду сторонами (стороною) у разі підготовлення їх на замовлення такого учасника справи (статті 102, 103 ЦПК України).

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На думку суду, відповідач, який є ініціатором призначення судової почеркознавчої експертизи та зацікавлений у її проведенні, мав сприяти проведенню призначеної судом експертизи та доведення факту не написання ним такої розписки. При цьому, сторона відповідача не могла не усвідомлювати значення висновку експерта у цій справі та неможливість проведення експертизи без її оплати.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі № 344/2924/18.

Отже, суд, враховуючи поведінку відповідача, вважає, що його версія щодо не отримання від позивача коштів у борг та не складання відповідної розписки на підтвердження укладення простого договору позики не спростована, а відтак суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме власноручне написання ОСОБА_2 розписки від 01.03.2021 р. про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень із зобов`язанням повернути борг до 02.04.2021 р.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Інші аргументи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив не спростовують факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень із зобов`язанням повернути борг до 02.04.2021 р. та написання ним відповідної розписки від 01.03.2021 р. та не несуть жодного доказового навантаження на спростування аргументів позивача.

З огляду на викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень.

Також позивач (згідно заяви про збільшення позовних вимог від 19.02.2024 року) просить стягнути з відповідача 48 391,24 гривень 3 % річних від простроченої суми та 231 783,15 гривень інфляційних втрат.

З даного приводу суд зазначає таке.

Відповідно до боргової розписки від 01.03.2021 р., відповідач мав повернути отримані у борг від позивача кошти до 04.04.2021 р., тому відлік прострочення зобов`язання починається з 05.04.2021 р.

Станом на день подання цієї заяви борг не повернуто, тобто відповідачем прострочено строк виконання зобов`язання, а відтак позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались боргові правовідносини за договором позики, які врегульовано нормами § 1 Глави 71 ЦК України, і є предметом позову у цій справі.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України унормовано, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений зговором або законом.

При розгляді справи судом встановлено, що 01.03.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір позики. Факт укладення договору позики та факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів підтверджується виданою відповідачем у цей же день розпискою. За умовами договору боржник отримав грошові кошти в розмірі 570 000 (п`ятсот сімдесят тисяч) гривень строком до 02.04.2021 р. Доказів повернення боргу станом на день ухвалення рішення у цій справі суду не надано.

Суд вважає арифметично вірним розрахунок позивача, згідно якого сума інфляційних втрат за весь період прострочення з 03.04.2021 р. по день подання заяви про збільшення позовних вимог 19.02.2024 р. становить 231 783 (двісті тридцять одна тисяча сімсот вісімдесят три гривні) 15 коп., а 3 % річних від простроченої суми за останній рік до подання заяви про збільшення позовних вимог 48 391 (сорок вісім тисяч триста дев`яносто одна гривня) 24 коп.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позову повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) заборгованість за борговою розпискою від 01.03.2021 р. у загальному розмірі 850 174 (вісімсот п`ятдесят тисяч сто сімдесят чотири гривні) 39 коп., з яких:

- основна заборгованість за зобов`язанням: 570 000 гривень;

- 3 % річних від простроченої суми: 48 391,24 гривень;

- інфляційні втрати 231 783,15 гривень.

Стягнути ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 8501,74 гривень

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 06.06.2024 року.

Суддя А.В. Янченко