Справа № 159/6926/23 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/615/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він з відповідачкою ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 13 жовтня 2023 року розірвано.

У шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням суду від 21.06.2019 з нього стягнуто аліменти на дитину і 29 липня 2019 року було видано виконавчий лист, який зберігався у відповідачки.

З липня 2019 року вони з відповідачкою проживали однією сім`єю, спільно виховували дочку, вели побут, разом відпочивали і в цей період не виникало питання щодо стягнення аліментів у примусовому порядку при наявності рішення суду.

У жовтні 2023 року відповідачка звернулася до Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з виконавчим листом № 159/2112/2019, виданим 29.07.2019 про примусове стягнення із нього на її користь аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 19.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

11 жовтня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 72996556, яку було надіслано на його адресу разом із розрахунком заборгованості по аліментах, розмір якої станом на 11.10.2023 становить 132 600,31 грн.

Із зазначеним розміром боргу по аліментах він не погоджується, оскільки підстав для виплати ним аліментів за період з квітня 2019 року по жовтень 2023 року не було, так як весь цей період вони усі проживали повноцінною сім`єю, він докладав максимальних зусиль, у тому числі фінансового характеру, для утримання спільної дитини та її повноцінного розвитку.

Вважає наведені обставини такими, що мають істотне значення, а тому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 132 600,31 грн та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Відповідачка апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2023 (а.с.22-24).

Сторони являються батьками малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.06.2019 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви 19.04.2019 і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого 29.07.2019 судом видано виконавчий лист (а.с.114).

На підставі заяви ОСОБА_2 щодо виконання цього виконавчого листа постановою державного виконавця Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 відкрито виконавче провадження № 72996556 (а.с.15).

Одночасно державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 19.04.2019 по 11.10.2023, розмір якої визначено 132 600,31 грн (а.с.10-11).

Правильність визначеного розміру заборгованості позивачем не оспорюється.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно змісту позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 ставить вимогу про звільнення від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку з обставиною, що має істотне значення, а саме: відсутність підстав для виплати ним аліментів за період з квітня 2019 року по жовтень 2023 року, так як у цей період вони проживали повноцінною сім`єю, перебували з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, він докладав максимальних зусиль, у тому числі фінансового характеру для утримання спільної дитини та її повноцінного розвитку, а також перераховував кошти відповідачці на банківський рахунок.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що наведені обставини не є такими, що мають істотне значення з огляду на таке.

Законодавець не ставить вимогу про стягнення аліментів на дитину у залежності від того, чи її батьки перебувають у зареєстрованому шлюбі і чи проживають разом.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Позивач, знаючи про наявність судового рішення про стягнення аліментів на дитину, жодного належного, допустимого і достовірного доказу про виплату відповідачці у добровільному порядку визначеного судом розміру аліментів з квітня 2019 року по жовтень 2023 року не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Виписки з банківського рахунку про придбання товарів не є доказами повноцінного забезпечення саме дочки.

Частина грошових переказів на ім`я відповідачки без конкретизації призначення платежу не підтверджують перерахунок саме аліментів.

Ураховуючи наведене, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а містять суб`єктивне тлумачення позивачем норм законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді