КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/909/22-ц Головуючий у 1 інстанції: Головко Ю.Г.
провадження №22-ц/824/5812/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 22.07.2021 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «MAN TGS18/400» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу ТАТА LPT613» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортний засіб «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності позивачу, зазнав механічних пошкоджень.

Вказував, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAN TGS18/400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №204727159.

ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» та надав усі необхідні документи, передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування.

За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 36 914,87 грн.

Зазначав, що розмір матеріального збитку, визначений страховою компанією є значно нижчим від розміру завданого власнику транспортного засобу «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 , матеріального збитку, оскільки, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 , №739/10-21 від 15.11.2021 року вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 287 537,56 грн, ринкова вартість транспортного засобу складає 160 664 грн, вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень після ДТП складає 24 124,49 грн.

Позивач вказував, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевищили ринкову вартість вказаного транспортного засобу, до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому відповідно до ст.30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний транспортний засіб є фізично знищеним.

Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає:

160 664 грн (вартість транспортного засобу до ДТП) - 24 124,49 грн. (вартість транспортного засобу внаслідок аварійних пошкоджень) = 136 539,51 грн.

Ліміт відповідальності страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ №204727159 складає 130 000 грн.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню:

130 000 грн (належний розмір страхового відшкодування) - 36 914,87 грн (сплачене страхове відшкодування) = 93 085,13 грн.

Крім того, до стягнення підлягають 3 проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України та пеня відповідно до п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також представник позивача зазначав, що з метою захисту своїх прав та інтересів 18.11.2021 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання правової допомоги №18/11/21-ЮП/ІL від 18.11.2021 року.

Зі змісту позову вбачається, що розмір витрат на юридичні послуги, які позивач просив стягнути з відповідача, складає 10 000 грн, збитки від інфляції у розмірі 744,68 грн, 3 проценти річних у сумі 497,30 грн та пеню у розмірі 2 856,31 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга обґрунтована тим, що в результаті ДТП, що сталася 22.07.2021 року, було пошкоджено транспортний засіб «ТАТА LPT613» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що на праві приватної власності належить позивачу.

Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №204727159, виданого ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», дійсного на дату ДТП.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до відповідача та надав усі необхідні документи, передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування.

За результатами розгляду вказаної заяви Страховиком було здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 36 914,87 грн.

Проте, вважає за необхідне наголосити, що в основу зазначеного розрахунку Страховиком було покладено Аварійний сертифікат №77-0/92/5 від 30.08.2021 року, що в свою чергу суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 року

№142/5/2092.

Вказує, що виплата страхового відшкодування у певному розмірі здійснюється виключно на підставі оцінки (експертизи) пошкодженого транспортного засобу; єдиним винятком з цього правила є випадки, коли страховик і потерпіла особа змогли прийти до згоди, зокрема, і щодо розміру страхового відшкодування, та не мають взаємних претензій одне до одного. Тобто, якщо потерпіла особа погоджується з тим, що виплачене страхове відшкодування повністю покриває завдані їй збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач та позивач не узгоджували порядок та розмір здійснення страхового відшкодування, отже, таке страхове відшкодування має здійснюватися на підставі оцінки (експертизи).

Вказує, що сторона позивача не заперечує, що страховики мають право залучати до роботи аварійних комісарів, однак вищезазначені положення п.36.2 ст.36 Закону України «Про ОСППВВНТЗ» вказують, що підставою для визначення розміру страхового відшкодування є або досягнення згоди між страховиком та потерпілою особою щодо способу та розміру страхового відшкодування, а у разі відсутності такого - страховик зобов`язаний здійснювати виплату страхового відшкодування на підставі оцінки (експертизи), яка має відповідати положенням процитованої раніше Методики.

Окремо вважає за необхідне зазначити також з приводу доводів суду щодо того, що Звіт №739/10-21 від 15.11.2021 року був складений лише через три місяці після настання ДТП.

Вказані обставини обумовленні тим, що виплата страхового відшкодування була здійснена лише - 20.10.2021 року, не погоджуючись з розрахунком, наданим Страховиком (відповідачем), позивач керуючись своїм правом, передбаченим статтею 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення дійсного розміру заподіяного збитку.

Разом з тим, принагідно зазначити, що вказані дії не суперечать положенням Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», а посилання сторони відповідача в подальшому суду про можливість пошкодження транспортного засобу в цей період внаслідок дії третіх осіб, погодних умов, є ніщо інше, як припущення, що не знаходить свого підтвердження жодними належними та допустимими доказами.

Окремо звертає увагу і щодо наступного твердження суду, що було покладено в основу ухваленого рішення: «Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, доказів документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту суду не надано. Таким чином, у зв язку з відсутністю документів, що підтверджували розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснювалася у розмірі шкоди, оціненої відповідачем».

Так, зі змісту наданого позивачем Звіт №739/10-21 від 15.11.2021 року, слідує, що пошкоджений транспортний засіб є фізично знищеним, позаяк, вартість відновлювального ремонту перевищує вартість транспортного засобу до ДТП.

А тому проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу є не щонайменше економічно недоцільним.

Відтак, основою для розрахунку розміру заподіяного збитку може слугувати виключно Звіт ПРО оцінку КТЗ, складений з додержанням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 року №142/5/2092.

Разом з тим, матеріали справи містять виключно один письмовий доказ, що може бути покладений в основу розрахунку розміру заподіяного збитку - Звіт №739/10-21 від 15.11.2021 року, складений на замовлення позивача.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з наявної суперечності у висновках звітах оцінювачів, складених на замовлення позивача та на замовлення страхової компанії. Суд, враховувавши принцип диспозитивності та змагальності судового процесу зазначив, що позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до страхової компанії не скористався своїми процесуальними правами та не заявив клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку, або допит оцінювачів у судовому засіданні з метою встановлення розбіжностей у визначенні розміру, спричиненої шкоди. Вказував, що суддя не має відповідних знань та не є експертом в області автотехнічних досліджень та не може належним чином оцінити вказані звіти на предмет їх достовірності та правильності розрахунку спричиненої шкоди, який мав бути покладений в основу судового рішення.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 22 липня 2021 року о 07:35 в Харківській області, Ізюмський район, на територіальній автодорозі Шевченково-Балаклія-Первомайськ-Кегечівка +/- 18км, ОСОБА_2 керував вантажним автомобілем MAN TGS18.400 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), буксируючи напівпричіп ВОDЕХ KІS 3WS (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), в порушення п. 12.1, 13.1 ПДР не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з належним ОСОБА_4 автомобілем TATA LPT613, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався попереду в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вищенаведені обставини були встановлені постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 21.09.2021 року у справі №610/2652/21 про визнання винним водія автомобіля марки MAN TGS18.400 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) - ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнутого до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Постанова Балаклійського районного суду Харківської області від 21.09.2021 року у справі

№ 610/2652/21 набрала законної сили 02.10.2021 року.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MAN TGS18/400», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №204727159. Відповідно до умов страхування страховою компанією було встановлено франшизу у розмірі 2 000 грн, а ліміт відповідальності за завдання шкоди майну встановлено в розмірі 130 000 грн.

Відповідно до аварійного сертифікату з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №77-D92/5 від 30.08.2021 року, розмір матеріального збитку власнику автомобіля ТАТА LPT613» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 38914,87 грн без ПДВ.

Встановлено, що 20.10.2021 року ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 36 914,87 грн.

Не погоджуючись з виплаченим страховим відшкодуванням на замовлення позивача було здійснено звіт про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №739/10-21 від 15.11.2021 року, виконаний суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №38/21 від 22.01.2021 року дійсний до 22.01.2024 року), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «ТАТА LPT613», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 287 537,56 грн, ринкова вартість транспортного засобу складає 160 664 грн, вартість транспортного засобу з урахуванням пошкоджень після ДТП складає 24 124,49 грн.

Відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом №204727159 врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV.

За ст.979 ЦК України (в редакції, яка діяла на день ухвалення рішення) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень ч.1 ст.990 ЦК України (в редакції, яка діяла на день ухвалення рішення) страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 зазначеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктом 36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За п.16 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів від 05.01.1998 № 8, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

На виконання вимог пункту 4 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 року №1440, який є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна, оцінка майна проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання.

Згідно з вимогами статті 10 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», принцип найбільш ефективного використання полягає в урахуванні залежності ринкової вартості об`єкта оцінки від його найбільш ефективного використання. Під найбільш ефективним використанням розуміється використання майна, в результаті якого вартість об`єкта оцінки є максимальною. При цьому розглядаються тільки ті варіанти використання майна, які є технічно можливими, дозволеними та економічно доцільними.

Суд вірно встановив, що обидва експерти при проведенні висновків на власний розсуд оглянули пошкоджений ТЗ, описавши виявлені ними порушення. За наявності заперечень щодо результатів оцінки позивач робить рецензування звіту про оцінку. Саме рецензування є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки. Рецензія на звіт про оцінку формує позицію щодо обґрунтованості зазначеної в звіті вартості. Позивачем такої рецензії не представлено, також не надано клопотання про проведення додаткової судової експертизи для визначення вартості матеріального збитку.

Суд вірно враховує суть спору по оскарженню дій відповідача щодо виплати страхового відшкодування з можливим його заниженням, в такому випадку на позивача покладається обов`язок надання доказів в підтвердження наведеної позиції. Саме позивач повинен надати належні спростовуючі докази неправильності нарахувань страхового відшкодування за висновком автотоварознавчого дослідження №77-D92/5 від 30.08.2021.

Висновок №739/10-21 від 15.11.2021 року, складений за цінами та тарифами на дату огляду - 11.10.2021 року, тобто, огляд пошкодженого транспортного засобу оцінювачем ОСОБА_5 відбувся через три місяці після настання ДТП.

Позивачем не заначено, яким чином зберігалося пошкоджене авто увесь цей час, та які чинники на нього впливали (погоні умови, дії третіх осіб, тощо).

Також, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, доказів документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту суду не надано.

Отже, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження розміру заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснювалася у розмірі шкоди, оціненої відповідачем.

За ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлення вартості матеріального збитку та відновлювального ремонту складає предмет експертних знань в галузі автотоварознавства.

Відповідно до ч.1 статті103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

За ч.1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1-2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведене та зважаючи на наявність суперечностей у висновках звітах оцінювачів, складених на замовлення позивача та на замовлення страхової компанії, враховуючи принцип диспозитивності та змагальності судового процесу, суд першої інстанції вірно зазначав, що позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до страхової компанії не скористався своїми процесуальними правами та не заявив клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку, або допит оцінювачів у судовому засіданні з метою встановлення розбіжностей у визначенні розміру, спричиненої шкоди, в той час як суддя не має відповідних знань та не є експертом в області автотехнічних досліджень та не може належним чином оцінити вказані звіти на предмет їх достовірності та правильності розрахунку спричиненої шкоди, який мав бути покладений в основу судового рішення.

Також, суд вважав за необхідне зауважити, що законом не передбачено відповідальності оцінювача за надання завідомо неправдивого звіту про оцінку, а тому до вказаних доказів суд вірно віднісся критично, в той час як проведення незалежної судової експертизи гарантувало би незалежність та безсторонність проведеної судової експертизи, оскільки судовий експерт повідомляється судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: