Справа № 308/648/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Івашко Я.С., про забезпечення позову у цивільній справі № 308/648/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання умов договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івашко Я.С., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти (забезпечувальний платіж та штраф) у сумі 114570 грн.

12 січня 2024 року через канцелярію суду представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Івашко Я.С. було подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Івашко Я.С., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти (забезпечувальний платіж та штраф) у сумі 114570 грн.

11.01.2024 року відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті о 13.30 год. 31 січня 2024 року.

18 серпня 2021 року між сторонами позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в м.Ужгород було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири (далі Попередній договір), зареєстровано приватним нотаріусом Куровською Н.Ю. №531.

Згідно пункту 2.3 ціна Основного договору, сторони домовились, що ціна вказаного нерухомого майна в Основному договорі складатиме 5000 (п`ять тисяч) доларів США з оплатою цієї суми у гривнях за середнім курсом комерційних банків України на день укладення договору купівлі-продажу, що зумовлює правові наслідки, передбачені законом та цим Попереднім договором.

Згідно пункту 3 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 1500 доларів США, що в еквіваленті складає 39750,00 гривень, 00 копійок, який підлягає поверненню в сумі не нижчій, ніж зазначена, в день підписання Основного договору.

Згідно пункту 4 Попереднього договору на виконання своїх зобов`язань, сторони не пізніше 18 серпня 2022 року сторони зустрічаються за попередньою домовленістю між собою, в приміщенні нотаріальної контори будь-якого приватного нотаріуса.

Згідно пункту 5 Попереднього договору Фактом, підтверджуючим готовність СТОРОНОЮ 1 до підписання договору купівлі-продажу, буде наявність всіх необхідних документів для відчуження вищевказаного нерухомого майна, експертні оцінки на нерухоме майно, довідка про відсутність боргів та інші необхідні документи, які будуть передані відповідному нотаріусу у відповідний час.

Згідно пункту 6 Попереднього договору Фактом, підтверджуючим готовність СТОРОНИ 2 до підписання договору купівлі-продажу, буде присутність у вищевказаний час у відповідного нотаріуса.

Згідно пункту 9 Попереднього договору Сторона винна у порушенні зобов`язання за цим Попереднім договором тобто необґрунтовано ухилилася від укладення Основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а також сплатити другій стороні штраф у розмірі 30% від суми, в яку вони оцінили свої зобов`язання за цим Попереднім договором у випадках, передбачених в п.3 Попереднього договору.

Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану нерухомого майна як до 18.08.2021 року, так і станом на день подання цієї заяви.

На даний час відповідач не повернула кошти отримані від продажу кватири, чим порушила взяті на себе зобов`язання, а тому наявні всі підстави для стягнення з останньої заборгованості у розмірі 140 570 грн.

Представник позивача вважає, що у випадку задоволення позову примусове стягнення буде здійснюватися за рахунок коштів відповідача, а у випадку відсутності у відповідача коштів, які можна буде стягнути в рахунок погашення заборгованості, у відповідності до чинного законодавства можна звернути стягнення на будь-яке інше майно відповідача. Поряд з цим відповідач ОСОБА_2 на час розгляду судової справи і аж до моменту стягнення з неї суми боргу чи звернення стягнення на її майно в рахунок погашення суми заборгованості не матиме жодних обмежень і може вільно розпоряджатись своїми коштами та майном.

Представник позивача зазначає, що якщо відповідач відчужить належне їй майно то це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи недобросовісну поведінку відповідача та значну суму стягнення а саме 140570 грн. позивач вважає за необхідне звернутися із заявою про абезпечення позову, так як у випадку задоволення позову примусове стягнення буде здійснюватися за рахунок коштів відповідача, а у випадку відсутності у відповідача коштів, які можна буде стягнути в рахунок погашення заборгованості, у відповідності до чинного законодавства можна звернути стягнення на будь-яке інше майно відповідача.

У відповідності до положень частини 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положеннями ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 12 ЦПК України передбачено принцип змагальності сторін, згідно якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Згідно з положенням ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, generalinterest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Так, у заяві про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що відповідач не повернула кошти отримані від продажу кватири, чим порушила взяті на себе зобов`язання.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти (забезпечувальний платіж та штраф) у сумі 114570 грн. Визначена позивачем ціна позову становить 114570 гривень.

Згідно доданого до заяви витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта, інформаційна довідка №361693202 від 12.01.2024 року, відомості про майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 відсутні.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Зокрема, про такі обставини в даній справі могли би свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є підставою для задоволення відповідної заяви.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року, справа б/н, провадження № 61-16635ав20.

Таким чином, заявником не доведено необхідність вжиття заходів забезпечення позову, не надано достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, що може мати наслідком невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім цього, позивачем не доведено співмірності вказаного заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (ціна позову у даній справі становить 114570 грн.), не надано доказів щодо переліку та вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в межах суми позову 93219,56 грн. суд прийшов до наступного висновку.

Виходячи зі змісту положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд в цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Відомості про те, на які саме кошти позивач просить накласти арешт, на яких рахунках, в якій сумі та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, позивач у заяві не зазначив відомостей про місцезнаходження коштів, номерів рахунків відповідача та їх розмір.

Враховуючи наведене та те, що викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, ефективний захист прав позивача, а також, що відповідні заходи є співмірними із позовними вимогами, які заявлені позивачем, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Щодо клопотання, яке міститься в абзаці першому прохальної частини заяви про забезпечення позову, а саме щодо витребування відомостей про наявність нерухомого майна у власності відповідача, слід зазначити, що клопотання про витребування доказів повинно бути подано в строк зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Враховуючи, що таке подано з пропуском встановленого строку, тому суд залишає його без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 83, 84, 149-150, 153,Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Івашко Я.С., про забезпечення позову у цивільній справі № 308/648/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за невиконання умов договору, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило