ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1699/24

Головуючий у першій інстанції Лобода Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1516/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2024 року (проголошено о 10:18) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

У С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, із посиланням на ст. 1212 ЦК України, просила стягнути з останньої на її користь 14 390 грн безпідставно отриманих грошових коштів, 1 211,20 грн витрат по сплаті судового збору та 5000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27.09.2023 вона перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк» 11000 грн, а 16.10.2023 - 3390 грн.

Зазначала, що вона не має перед відповідачкою ніяких зобов`язань, а тому грошові кошти в сумі 14 390 грн отримані нею безпідставно.

Наголошувала, що 01.05.2024 направила відповідачці вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, яку вона відмовилася отримати.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.09.2024 у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції та витрати на правничу допомогу адвоката в Бахмацькому районному суді Чернігівської області в сумі 5000 грн та в Чернігівському апеляційному суді в сумі 5000 грн, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування судом та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка та відповідачка взагалі не були знайомі та не мали ніяких правовідносин чи зобов`язань, а тому висновок суду про суперечливу поведінку позивача є необґрунтованим, оскільки не узгоджується з обставинами справи.

Зазначає, що суд не вказав, яка саме її поведінка є суперечливою та не мотивував, чому він відхилив доводи представника позивачки про те, що перерахування коштів на рахунок ОСОБА_2 відбулося через помилку у номері банківської картки отримувача.

Наголошує, що у постановах Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, правовідносини не є подібними до правовідносин, які виникли між сторонами у цій справі. Зокрема, у справі №185/446/18 між сторонами виникли дружні відносини та плани на ведення спільної підприємницької діяльності і позивач здійснював періодичне перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідачки. У справі №548/741/21 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю і вимога позивача була про повернення йому надлишково сплачених грошових коштів. У постанові №127/12240/22 Верховний Суд вирішував спір про повернення грошових коштів позивачу, перерахованих відповідачу для створення та фінансування спільного бізнеспроєкту з подальшою його реєстрацією та виділом часток.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, стягнути з позивачки на її користь судові витрати за складання відзиву на апеляційну скаргу у сумі 5 000 грн.

Зазначає, що ОСОБА_1 мала певні зобов`язання на момент перерахунку коштів, але цього умисно не згадує. Стверджує, що кошти були перераховані на здійснення витрат по оформленню позовних заяв щодо спадкового майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по довіреності від яких діяла ОСОБА_5 мати позивачки.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності доказів протиправності дій відповідача направлених на отримання коштів від позивачки та помилки з боку останньої при здійсненні обох переказів, поведінка позивачки щодо вимоги про повернення добровільно двічі перерахованих нею коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтуються на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідно до квитанції АТ «Універсал Банк» №СК95-Н3К9-2576-Т5СН від 27.09.2023 ОСОБА_1 з використанням платіжної системи VISA, платіжного інструменту UA4513550, НОМЕР_2 здійснила переказ на суму 11 000 грн на платіжну систему одержувача - МС, платіжний інструмент 647105. Призначення платежу: переказ особистих коштів (а.с.4).

З інформації, наданої АТ «Державний ощадний банк України» про зарахування переказу на рахунок CH PAYMENT MONODIRECT KYIV UKRAINE, вбачається, що 27.09.2023 о 10:45:15 була проведена вказана операція, ПІБ клієнта ОСОБА_2 , картка НОМЕР_3 , сума операції 11000 грн (а.с.5).

Згідно з квитанцією АТ «Універсал Банк» №13ТМ-6А2В-6К9Е-07М8 від 16.10.2023, ОСОБА_1 з використанням платіжної системи VISA, платіжного інструменту UA4513550, НОМЕР_2 переказала 3390 грн на платіжну систему одержувача - МС, платіжний інструмент 647105. Призначення платежу: переказ особистих коштів (а.с.4 зворот).

01.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з вимогою про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 14390 грн. (а.с. 5 зворот, 6-7), від отримання якої адресат відмовилась (а.с. 7 зворот).

До відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 додано:

- копії прибуткових касових ордерів №125 та №126 від 21.09.2023, з яких вбачається прийняття адвокатом Большак В.М. 27.09.2023 від ОСОБА_4 3000 грн та від ОСОБА_3 4000 грн за складання заяви до суду. При цьому, в обох ордерах наявна відмітка «(діє по довіреності ОСОБА_5 )» (а.с.26);

- копії квитанцій АТ «Ощадбанк» від 25.12.2023 про сплату судового збору ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 27);

- копію ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі №728/3730/23 від 27.12.2023 за позовом ОСОБА_3 до Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 29);

- копію ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області про відкриття провадження у справі №728/3729/23 від 27.12.2023 за позовом ОСОБА_4 до Батуринської міської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування (а.с. 30);

- копію ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.01.2024 про залишення без розгляду позову у справі №728/3730/23 (а.с. 31);

- копію ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15.01.2024 про залишення без розгляду позову у справі №728/3729/23 (а.с. 32);

- копію розписки від 15.01.2024, з якої вбачається, що ОСОБА_5 отримала від адвоката Большак В.І. 4 850 грн, які вона надавала для оформлення документів у БТІ і які не були зроблені (а.с.28).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зазначено, що: "добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18, від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21, від 17 квітня 2024 року у справі №127/12240/22.

Встановивши, що поведінка ОСОБА_1 , яка двічі 27.09.2023 та 16.10.2023 здійснила грошові перекази на банківський рахунок ОСОБА_2 , хоча не була зобов`язана перераховувати грошові кошти, оскільки між ними були відсутні договірні відносини чи будь-які інші зобов`язання, є суперечливою та недобросовісною, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Апеляційний суд уважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_1 суперечливої поведінки не заслуговують на увагу.

Судом встановлено, що позивачка двічі перераховувала кошти ОСОБА_2 , ці перерахування здійснено 27.09.2023 та 16.10.2023, тобто з певним проміжком часу між ними. Крім того, з вимогою повернути кошти до відповідачки вона звернулася лише 01.05.2024, майже через півроку після останнього переказу.

Таким чином, ОСОБА_1 двічі сплатила ОСОБА_2 кошти, знаючи, що між нею та відповідачкою відсутні будь-які зобов`язання, а тому поведінка позивачки є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 14390 грн є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції помилково послався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05.08.2021 у справі №185/446/18, від 11.01.2023 у справі №548/741/21, від 17.04.2024 у справі №127/1224/22 не беруться до уваги.

Хоча фактичні обставин у вказаних справах та у справі, що наразі переглядається, не є подібними, проте правові висновки, викладені у даних постановах, стосуються саме стягнення безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, а тому можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли у даній справі.

Крім того, судом першої інстанції мотивовано підстави для відмови у задоволенні даного позову, проаналізовано конкретну справу та обґрунтовано суперечливу поведінку позивачки у конкретній справі.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.09.2024 - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить стягнути з позивачки на її користь 5 000 грн судових витрат за складення відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Частиною першою статті 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання ( ч. 8 статті 62 ЦПК України).

Згідно з п. 1, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: договір про надання правничої допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 додала:

- договір про надання професійної правничої допомоги від 29.11.2024 №137 (а.с. 79);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру від 29.10.2024 №546 (а.с.80).

Відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги від 29.11.2024 №137 адвокат Большак В.М. (виконавець) зобов`язалася надати ОСОБА_2 (замовник) консультаційну, професійну правничу допомогу щодо захисту їх прав у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно набутих коштів (а.с. 79).

Відповідно до п. 1.2 Договору замовник уповноважує виконавця представляти його інтереси у всіх підприємствах, установах, організаціях, судах України, в тому числі, в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій з усіма правами, які надані відповідним чинним законодавством відповідачу, позивачу, третій особі чи іншій особі, що бере участь у справі, у тому числі заперечувати проти задоволення апеляційної скарги, подавати відзив на апеляційну скаргу, підписувати та заявляти клопотання, скарги та інші документи, знайомитися з матеріалами справи, що стосуються довірителя, знімати копії з документів, приєднаних до справи, представляти інтереси замовника в суді, збирати та подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, укладання мирової угоди, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним в Україні законодавством порядку, тощо.

Для представництва інтересів замовника виконавцю надається право подавати заяви, документи у відповідні органи, установи, організації та суди, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію у будь-яких інших державних або недержавних органах, установах, організаціях, судах, розписуватися за довірителя та виконувати всі інші дії, пов`язані з цим договором (п. 1.3 Договору).

Послуги надаються замовнику шляхом: підготовки до розгляду справи; надання правничої консультації та роз`яснення норм ЦПК та ЦК по цивільній справі; особистої участі та представництва замовника в усіх судах України, в тому числі, в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору за послуги, передбачені в п.1.1 цього Договору, замовник сплачує виконавцю винагороду в сумі - 5000 грн.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє повного виконання виконавцем своїх зобов`язань за цим Договором (п. 4).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29.10.2024 №546 ОСОБА_6 сплатила адвокату Большак В.М. 5000 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 80).

При цьому всупереч положень ч. 8 статті 62 ЦПК України разом із відзивом на апеляційну скаргу стороною позивача не додано передбаченого положеннями ЦПК України документу, що посвідчує повноваження адвоката Большак В.М. на представництво інтересів ОСОБА_2 за договором про надання професійної правничої допомоги від 29.11.2024 №137.

При цьому доказів на підтвердження повноважень адвоката Большак В.М. в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що договір про надання професійної правничої допомоги № 137 укладено 29.11.2024, при цьому відзив відповідачем було подано 29.10.2024.

Ураховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_6 про стягнення витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко