ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 30 вересня 2023 року він сплатив за розподіл газу 380 грн. до АТ Дніпропетровськгаз за розподіл природного газу (номер квитанції №9319-4344-4358-8404 від 30 вересня 2023 року). 11 жовтня 2023 року дізнався про те, що постачальник газу змінився, та перед новим постачальником (ГРМУ Дніпровська філія) у позивача борг у розмірі 380 грн. за розподіл газу. 11 жовтня 2023 року позивач звернувся до Новомосковської філії АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз (філія відповідача) з приводу повернення позивачу зазначених грошових коштів у розмірі 380 грн. у зв`язку із зміною постачальника газу. Ці кошти йому було повернуто відповідачем 17 листопада 2023 року, тобто через місяць і лише після його скарги до НКПЕРЕ. Позивач зазначає, що внаслідок зазначеного, він та його батько зазнали душевних страждань. Позивач втратив душевний спокій, перебував у стані постійного напруження та стресу, був змушений докладати значних зусиль для організації свого життя, оскільки весь час думав, що йому та його батькові відключать газопостачання, і вони не зможуть перебувати в будинку в теплі та приготувати собі їжу. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз на свою користь 6700 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неповерненням коштів відповідачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 12 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 30 вересня 2023 року сплатив відповідачу АТ Дніпропетровськгаз 380 грн. за розподіл (доставку) природного газу, о/р НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період 01 вересня 2023 року 30 вересня 2023 року (а.с.8).

Згідно роздруківки обліку абонентів, яку надав відповідач, за адресою АДРЕСА_1 облікований абонент ОСОБА_2 30 вересня 2023 року сплачено 380 грн., та ці кошти надійшли відповідачу 01 жовтня 2023 року (а.с.41).

АТ Дніпропетровськгаз до 01 жовтня 2023 року надавало послуги з розподілу природного газу, відповідно до ліцензії, виданою НКРЕКП 29 червня 2017 року №844 (зі змінами внесеними постаново НКРЕКП від 18 червня 2019 року №1091) та здійснює діяльність з розподілу природного газу в межах Кодексу ГРС та діючого законодавства.

З 01 жовтня 2023 року на території Дніпропетровської області господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює ТОВ Газорозподільні мережі України, на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року №1839 (із змінами та доповненнями). Отже, з 01 жовтня 2023 року діяльність з розподілу природного газу на території ліцензованої діяльності АТ Дніпропетровськгаз здійснює ТОВ Газорозподільні мережі України в особі Дніпропетровської філії ТОВ Газорозподільні мережі України.

Відповідно до платіжної інструкції №2399 від 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 повернуто кошти у сумі 391 грн. 88 коп. відповідачем АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз із призначенням платежу повернення помилково сплачених коштів (а.с.42).

Отже, станом на дату сплати позивачем 380 грн. на рахунок відповідача, цей платіж був правомірним, але починаючи з 01 жовтня 2023 року подальше перебування у відповідача цих коштів стало безпідставним, адже відносини між сторонами з цього дня припинилися. Слід зазначити, відповідно до платіжної інструкції №2399 від 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 повернуто кошти у сумі 391 грн. 88 коп. відповідачем АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз із призначенням платежу повернення помилково сплачених коштів, що не заперечувалося позивачем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

Саме на позивача у деліктних правовідносинах покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.

Слід зазначити, позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог та наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди належними доказами у справі не підтверджуються.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова