1Справа № 335/4299/24 2/335/1983/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в залі суду м.Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
17.04.2024 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення 33А, площею 176,3 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . На офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» 02.10.2021 опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72204041 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Відповідач не здійснював оплату за послуги, внаслідок чого за період з 01.11.2021 по 29.02.2024 в нього виникла заборгованість у розмірі 88 557,36 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, призначено перше судове засідання на 29.05.2024. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи (відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь).
07.05.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки вона підлягає розгляду господарським судом. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 21.10.1996. Нежитлове приміщення використовується ним як магазин при здійсненні підприємницької діяльності. Тому позовні вимоги випливають з господарських відносин між концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , як ФОП, що виникли на підставі договору № 101783 від 01.12.2006 купівлі продажу теплової енергії й гарячої води, укладеного між сторонами.
14.05.2024 від представника позивача надійшло заперечення проти цього клопотання. Представник позивача зазначає, що надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю тільки для особи, яка її надає. Відповідач є споживачем. І при споживанні послуг концерну МТМ не здійснює підприємницької діяльності. Тому договір з надання таких послуг не є господарським. Оскільки власником нежитлового приміщення є фізична особа, а не ФОП, то справа не повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.
17.05.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що типовий індивідуальний договір № 72204041 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався. Приміщення обладнане приладом обліку теплової енергії. З період з листопада 2021 по лютий 2024 років спожито теплової енергії 1,64 ГДж. Покази лічильника станом на лютий 2024 523,95 ГДж. Розрахунки позивача є необґрунтованими. Заявлений ним обсяг теплового навантаження суперечить обсягу теплового навантаження, передбаченого договором № 101783 від 01.12.2006. Просить у позові відмовити.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, дата проведення державної реєстрації 21 жовтня 1996 року.
Як вбачається з договору № 101783 від 01.12.2006 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з додатками, він укладався між філією концерну МТМ Ленінського району та приватним підприємцем К.П. Стрюков. Житлово-комунальні послуги надаються у нежитлове приміщення першого поверху для розміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20)зазначено, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, Верховний Суд в постанові від 12 січня 2022 року у справі № 335/5044/21.
Відповідно до частини 1 статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 ЦК України).
Частиною 3 статті 128 ГК України визначено, що громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП з 21 жовтня 1996 року. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є магазином. Договір № 101783 від 01.12.2006 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді укладався між філією концерну МТМ Ленінського району та приватним підприємцем К.П. Стрюков.
Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідача, який є суб`єктом підприємницької діяльності, яку він здійснює у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в яке позивач надає відповідні послуги.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з постачання теплової енергії з відповідача ОСОБА_1 , як споживача відповідних послуг.
Таким чином, позов ініційовано у зв`язку з існуванням спору між Концерном «МТМ», як постачальником послуг з забезпечення споживачів тепловою енергією, та споживачем ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем щодо користування такими послугами в межах здійснення ФОП ОСОБА_1 своєї господарської діяльності, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18 зроблено висновок про те, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 березня 2023 року у справі № 904/587/22.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101783 від 01.12.2006, він укладався між філією концерну МТМ Ленінського району та приватним підприємцем К.П. Стрюковим. Житлово-комунальні послуги надаються у нежитлове приміщення першого поверху для розміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 10.4 договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.
В матеріалах справи немає належних та допустимих доказів того, що Концерн «МТМ» чи ФОП ОСОБА_1 заявляли про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101783.
Від часу укладання договору, ані статус нежитлового приміщення, як магазину, ані статус відповідача, як фізичної особи - підприємця не змінився, а, відповідно, правовідносини з площини господарсько-правових, не перейшли в цивільні.
Позивач звернувся до суду з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності, яку він здійснює у нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . Характер правовідносин, що виникли, стосуються прав та інтересів відповідача саме як учасника господарських відносин - фізичної особи-підприємця, у якості якого він є власником нежитлового приміщення.
Отже, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку господарського судочинства..
Тому, клопотання відповідача суд вважає обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, провадження у справі слід закрити, роз`яснивши позивачеві, що розгляд справи має здійснюватися в порядку господарського судочинства.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 187, 255, 260, 261 ЦПК України, суддя
Клопотання відповідача ОСОБА_1 задовольнити.
Закрити провадження в цивільній справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
Роз`яснити концерну «Міські теплові мережі», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Суддя І.П. Соболєва