Провадження № 2/522/2808/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючогосудді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов`язання вчинити певні дії, а саме про визнання протиправними (неправомірними) дії, зобов`язання здійснити перерахунок та повернення коштів

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та АТ «Укрсиббанк» було укладено кредитні договори, за якими за користування кредитом йому нараховувались проценти. З 2015 року він є учасником бойових дій та має право на пільги, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідач на запити позивача щодо сум кредитів за кредитними договорами, надав відповідь, що інформація не може бути надана. Вважаючи неправомірними дії Банку про відмову у реалізації прав на пільгове обчислення процентної ставки у розмірі 0%, визначеного п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та вимагання сплатити проценти за Кредитними договорами, позивач був змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20 жовтня 2023 року на електронну адресу суду від представника АТ «Укрсиббанк» Платонович Марії Григорівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову, так як вважала позовні вимоги необгрунтованими та неконкретними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

20 листопада 2023 року та 12 лютого 2024 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «Укрсиббанк».

13 лютого 2024 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі.

29 травня 2024 року від представника АТ «Укрсиббанк» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ «Укрсиббанк», проти задоволення позовних вимог заперечувала.

В судове засідання позивач не з`явився, проте звернувся з заявою, в якій зазначив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до судового засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути за його відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» було укладено договори про надання споживчого кредиту за №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, між сторонами склались кредитні правовідносини.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 липня 2015 року є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , яка наявна в матеріалах справи.

З матеріалів позову слідує, що позивач проходить військову службу починаючи з 1998 року по теперішній час.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року, особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення. Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відтак, позивач ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 року, затвердженого Законом України №1126-VII від 17.03.2014р., в Україні оголошена мобілізація, тобто з 18.03.2014 року настав особливий період.

Згідно з п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із доповненнями внесеними Законом № 1275-VII від 20.05.2014), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Отож, як випливає з наведеного, ОСОБА_1 , як військовослужбовець має право на пільгу, передбачену п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Реалізовуючи своє право, ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсиббанк» щодо отримання інформації із зазначенням суми тіла кредитів, які я брав за вищевказаними Кредитними договорами, окремо зазначивши проценти, комісію, штрафи або пеню за вказаними кредитами,з метою застосування щодо нього вищезгаданої пільги.

Однак, представниками відповідача 07.07.2022 року та 16.03.2023 року позивача повідомлено, що необхідна інформація не може бути надана.

Посилаючись на вищезазначене, позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач вказує на те, що зобов`язання за кредитними договорами були повністю виконані, заборгованість повністю погашена, а відтак підстав для жодних перерахунків немає.

Однак, суд не погоджується з даним твердженням, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту№ до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Національний банк України у своєму листі від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 521/12726/16-ц, касаційне провадження № 61-16144св18.

На підставі викладеного, оскільки позивач був на момент укладення кредитних договорів та є військовослужбовцем, тому АТ «Укрсиббанк» не повинно було нараховувати позивачу штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.

При цьому, посилання відповідача на те, що змінюючи процентну ставку в кредитних договорах на нульову, банк порушуватиме вимоги імперативної норми ст. 632 ЦК України, суд вважає неспроможними, оскільки у позові позивач просить здійснити перерахунок та повернути йому безпідставно набуті кошти, а не внести зміни до кредитних договорів, в тому числі до їх істотних умов.

Поряд з цим, підстав для задоволення вимоги в частині повернення позивачу безпідставно списаних коштів, суд не вбачає, так як дана вимога в позові не обґрунтована та позивачем відповідними доказами не доведена, а судом не встановлено.

Те ж саме, на переконання суду, стосується й вимоги щодо визнання протиправними (неправомірними) дії АТ «УКРСИББАНК» у частині відмови ОСОБА_1 у реалізації права на пільгове обчислення процентної ставки.

Законом України від 20.05.2014 №1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Стаття 3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначає, що його дія поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Як уже зазначалось, в Україні особливий період розпочався 18.03.2014 року згідно із Указом Президента від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває по теперішній час.

Тобто, на момент укладення кредитних договорів позивач мав право пільгове обчислення процентної ставки у розмірі 0%, визначеного п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи, що відповідачем в спростування позиції позивача, не надано доказів надання позивачу запитуваної ним інформації та документів, та здійснення перерахунку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Водночас, посилання представника відповідача ОСОБА_2 у своєму відзиві про те, що позовна заява не містить розрахунку пені чи розміру процентної ставки, яка встановлена відповідачем по спірних кредитах, а також періодів, суд вважає неспроможним, оскільки для цього позивач і був змушений звернутись до суду, аби отримати інформацію щодо укладених ним кредитних договорів з урахуванням процентних ставок, пені, штрафів, тощо та провести їх перерахунок, з огляду на наявні у нього пільги.

Таким чином, з огляду на доведеність ненадання відповіді на запити, вимоги позивача про надання інформації та засвідчених належним чином копій запитуваних документів підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 1-3, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Водночас, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач є доведеними, а відповідачем вони не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому судовий збір за дві немайнові вимоги у розмірі 2147 грн. 20 коп. (1073 грн. 60 коп. х 2) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання протиправними (неправомірними) дії, зобов`язання здійснити перерахунок та повернути кошти задовольнити частково.

Зобов`язати АТ «УКРСИББАНК» здійснити перерахунок списаних з розрахункового рахунку ОСОБА_1 коштів та зарахованих у якості сплати процентів за кредитними договорами №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року.

Зобов`язати АТ «УКРСИББАНК» надати ОСОБА_1 інформацію із зазначенням суми тіла кредитів, які брав ОСОБА_1 у АТ «УКРСИББАНК» за договорами №0 від 10.12.2017 року, №0 від 11.07.2019 року, №0 від 17.10.2020 року, окремо зазначивши проценти, комісію, штрафи або пеню за вказаними кредитами.

Стягнути з АТ «УКРСИББАНК» (, юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) на користь держави судовий збір у розмірі 2147 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя