Справа № 308/401/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2023 року у складі судді Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Кредобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимировича, Тячівська міська рада в особі державного реєстратора Лазар Діани Василівни про визнання недійсним договорів, зняття заборони відчуження нерухомого майна і припинення обтяження майна іпотекою, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Кредобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест Кредо», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимировича, Тячівська міська рада в особі державного реєстратора Лазар Діани Василівни про визнання недійсним договорів, зняття заборони відчуження нерухомого майна і припинення обтяження майна іпотекою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 квітня 2008 року між ОСОБА_1 і ВАТ«Кредобанк», у даний час перейменованим в АТ«Кредобанк», укладено кредитний договір №22/19- 18-2008, згідно з яким позивач отримала у кредит грошові кошти для придбання квартири АДРЕСА_1 . На забезпечення виконання своїх зобов`язань з повернення цього кредиту, цього ж дня між позивачем та ВАТ «Кредобанк» укладено й нотаріально посвідчено іпотечний договір №23/19-19-2008, згідно з яким вона передала банку в іпотеку право на отримання у власність квартиру. Після отримання ОСОБА_1 свідоцтва від 27.08.2008 серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру і здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, між позивачем і банком укладено і нотаріально посвідчено договір від 30.06.2009 №14/7-3-2009 про внесення змін до Іпотечного договору, згідно з якими предметом іпотеки вже стала сама квартира.

ВАТ «Кредобанк» звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2010 у цивільній справі №2п-1137/10 було стягнуто з ОСОБА_1 472 729,47 грн. заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з тим, що рішення суду не було виконано, банк на погашення кредитної заборгованості у позасудовому порядку звернув стягнення на квартиру як на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмету іпотеки - квартири від 22.02.2017, укладеного між ОСОБА_2 і ВАТ «КРЕДОБАНК», в якому їй було відмовлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року у справі №308/3282/17. Дане рішення було залишено без змін постановою суду Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року вказані судові рішення скасовані та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2017, укладений між ОСОБА_2 і ВАТ «КРЕДОБАНК».

29 грудня 2020 року АТ «КРЕДОБАНК» уклав з ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» договір факторингу, згідно з яким відступив цій фінкомпанії право грошової вимоги до позивача за Кредитним договором та відступив права і за Іпотечним договором.

30 грудня 2020 року державний реєстратор Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В. за реєстраційним №40005721 здійснила державну реєстрацію іпотеки квартири, згідно з якою іпотекодержателем стала ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», та здійснила реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою.

Позивач посилається на звіт АТ «КРЕДОБАНК» від 03.03.2017 №27-3562/17 та вказує, що в даному звіті зазначено про повне погашення заборгованості за Кредитним договором та не повернення ОСОБА_2 сплачених нею коштів за придбання квартири, а тому позивач зазначає, що зобов`язання з повернення коштів за Кредитним договором слід визнати припиненими.

Також зазначає, що оскільки вимоги АТ «КРЕДОБАНК» до позивача за Кредитним договором припинені внаслідок їх задоволення ОСОБА_2 , а тому відступлення ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо», права такої вимоги АТ «КРЕДОБАНК» не мав правових підстав. З врахуванням припинення основного зобов`язання за Кредитним договором, слід визнати припиненою і іпотеку квартири за Іпотечним договором.

У зв`язку з наведеним позивач просив визнати недійсними з дня укладення договір факторингу від 29 грудня 2020 року, укладений між Акціонерним товариством «Кредобанк» і Товариством обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», про відступлення прав грошової вимоги за Кредитним договором від 17 квітня 2008 року №22/19-18-2008; визнати недійсними з дня укладення договір від 05 січня 2021 року, укладений між Акціонерним товариством «Кредобанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстраційним №4, про відступлення прав за іпотечним договором №23/19-19-2008; зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та припинити обтяження цієї квартири іпотекою, які накладені і зареєстровані на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. від 22.02.2017 №33979826 та на підставі рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В від 30.12.2020 №56026703; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 всі судові витрати по справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гончаров В.В., посилаючись на порушення судом норм матерального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення судом факту повернення АТ «КРЕДОБАНК» громадянці ОСОБА_3 грошових коштів, сплачені останньою за придбання квартири АДРЕСА_1 та в частині залишення без задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору від 05 січня 2021 року, за яким Акціонерне товариство «Кредобанк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» права за іпотечним договором від 17.04.2008 №23/19-19-2008 і про зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 та припинити обтяження цієї квартири іпотекою, ухвалити в цих частинах нове рішення, яким: спростувати факт повернення Акціонерним товариством «Кредобанк» громадянці ОСОБА_2 грошових коштів, сплачені остатньою за придбання квартири АДРЕСА_1 , визнати недійсним з дня вчинення (укладення) договір від 05.01.2021, укладений між Акціонерним товариством «Кредобанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за реєстраційним №4, про відступлення прав за іпотечним договором №23/19-19-2008; зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та припинити обтяження цієї квартири іпотекою, які накладені і зареєстровані на підставі рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Д.В. від 22.02.2017 №33979826 та на підставі рішення державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області Лазар Д.В від 30.12.2020 №56026703. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не враховано обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог не дано їм належної правової оцінки та безпідставно відмовлено у заявлених вимогах.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача- адвоката Гончарова В.В., пояснення представника ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» - адвоката Пітуха В.І., дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з його безпідставності.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи установлено, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №22/19-18-2008, згідно з яким позичальнику було надано кредит в сумі 57 160 доларів США для придбання житлової нерухомості - квартири, на термін до 16 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання взятого на себе зобов`язання за Кредитним договором, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» було укладено договір іпотеки №23/19-18-2008 посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим номером №693.

Згідно п. 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є права Іпотекодавця за договором №14 від 28.11.2006 року із змінами та доповненнями, внесеними додатковим договором від 10.04.2008 року з Дочірнім підприємством «Інтергал-Буд» ТОВ «Фірма» Інтергалбуд», а саме право на отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,61 кв.м., разом з місцем для зберігання автотранспорту гараж № 1 площею 32,73 кв.м.

13 червня 2009 року між сторонами укладено Договір №14/7-3-2009 до Договору іпотеки, де сторони виклали пункт 1.2. іпотечного договору у наступній редакції: Предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: квартира, що складається з 3 житлових кімнат, загальною площею 100,00 кв.м., житловою 51,4 кв.м., що знаходиться за адресою: в АДРЕСА_2 , та належить на праві власності іпотекодавцю.

22 лютого 2017 року між ПАТ «Кердобанк» та фізичною собою ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки іпотекодержателем в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В. за реєстровим номером 291. Право іпотекодежателя на реалізацію предмету іпотеки будь-якій особі від свого імені на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» було передбачено пунктом 5.3.2 Договору іпотеки.

ОСОБА_1 оскаржила договір купівлі-продажу предмету іпотеки від 22.02.2017 року до суду. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2017 року по справі №308/2382/17 та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 28 лютого 2018 року №308/2382/17 скасовано, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2017 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського натурального округу Кішкін Д.В. та за реєстровим у реєстрі за №291.

Згідно меморіального ордеру №68884408 від 18 грудня 2020 року та Виписки по особовим рахункам за період з 18.12.2020 по 13.12.2020 здійснено перерахунок коштів ОСОБА_2 на зазначений розрахунковий рахунок в ПуАТ «КБ «Акордбанк».

29 грудня 2020 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» укладеного договір факторингу, у відповідності до якого право грошової вимоги по кредитному договору № 22/19-18-2008 від «17» квітня 2008 року перейшло до Нового кредитора.

05 січня 2021 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір відступлення прав за Іпотечним договором №23/19-19-2008, посвідченим 17.04.2008 року Капітулою Г.Д., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим №693 (із змінами внесеними Договором №14/7-3-2009, посвідченим 30.06.2009 року, Капітулою Г.Д., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим №520), посвідчений Кішкін Д.В. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу за реєстровим №4.

ТОВ «Фінансова компанія «Інвест -Кредо» надала суду копію платіжного доручення №1851 від 29.12.2020 року, яким підтверджено фінансування згідно укладеного договору факторингу від 29.12.2020 року.

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч.1 ст. 628 ЦК України)

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1ст. 638 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17). Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 360/1193/17.

Отже обраний позивачем спосіб захисту обов`язково має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду. Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із означених умов унеможливлює задоволення позову. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, у чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. Тобто стороння особа, якщо вона має заінтересованість та доведе це, вправі пред`являти позов про визнання недійсним правочину, укладеного іншими сторонами.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" під такою слід розуміти тих, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. А саме коли: права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси такої особи можуть бути реалізовані, внаслідок чого вона здатна буде набути прав.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права.

У поданому позові позивачка оспорює договір факторингу від 29 грудня 2020 року, укладений між АТ «Кредобанк» і ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про відступлення прав грошової вимоги за Кредитним договором від 17 квітня 2008 року №22/19-18-2008 та договір від 05 січня 2021 року, укладений між АТ «Кредобанк» і ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про відступлення прав за іпотечним договором №23/19-19-2008, посилаючись на те, що вимоги АТ «КРЕДОБАНК» за укладеним кредитним договором припинені внаслідок їх задоволення ОСОБА_2 , а тому АТ «КРЕДОБАНК» не мав правових підстав для відступлення ТзОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» права такої вимоги і укладення договору факторингу.

Такі доводи позивачки не ґрунтуються на законі.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1,ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Правила припинення зобов`язання передбачені в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України), переданням відступного (ст.600 ЦК України), зарахуванням (ст.601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України), прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України), неможливістю виконання (ст.607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст.ст. 608,609 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку»(Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. (ч.5 ст.3 Закону)

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених норм права та положень Закону свідчить про те, що іпотека як забезпечувальне зобов`язання є похідним від основного зобов`язання, за загальним правилом виникає з моменту проведення її державної реєстрації у Державному реєстрі прав та є дійсною до моменту припинення основного зобов`язання у встановленому законом порядку, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Матеріалами справи доведено, що банк на погашення кредитної заборгованості у позасудовому порядку звернув стягнення на квартиру позивачки, як на предмет іпотеки за іпотечним договором, продавши її за ціною 476 000грн. ОСОБА_2 згідно з договором купівлі - продажу від 22.02.2017 року.

Однак, постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №308/3282/17 за позовом позивачки ОСОБА_1 визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 22.02.2017, укладений між ОСОБА_2 і ВАТ «КРЕДОБАНК», та відновлено становище сторін до укладення даного правочину, а тому вимоги АТ «КРЕДОБАНК» за укладеним кредитним договором внаслідок їх задоволення ОСОБА_2 , не можуть вважатися припиненими.

Факт належного чи неналежного повернення АТ «КРЕДОБАНК» громадянці ОСОБА_3 грошових коштів, які сплачені останньою за придбання квартири АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу22.02.2017, який у судовому порядку визнаний недійсним, не впливає на права та обов`язки позивачки, як боржника у кредитному зобов`язанні, а стосується виключно прав та інтерсів ОСОБА_3 .

На момент укладення оспорюваних правочинів предмет права вимоги (борг за кредитним договором) існував, вимоги за кредитним договором, укладеним з позивачкою, не були припинені.

З матеріалів справи не вбачається, і позивачкою не доведено, що основне зобов`язання за кредитним договором нею виконано, та наявні правові підстави для припинення зобов`язання за кредитним договором та іпотечним договором.

Окрім того, позивачка ОСОБА_1 не є стороною оспорюваних правочинів - договору факторингу від 29 грудня 2020 року, та договору від 05 січня 2021 року про відступлення прав за іпотечним договором №23/19-19-2008, і нею не доведено, що даним правочинами порушено її суб`єктивні права (інтереси), а наслідки недійсності оспорюваних правочинів - приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме сторони договору мали до вчинення правочину, аж ніяк не впливають на законну реалізацію позивачкою своїх прав. Крім того, спосіб захисту у вигляді визнання недісними оспорюваних договорів, який обрала позивачка, виходячи із обставин, якими обґрунтовано позов, не є належним та ефективним.

Таким чином, позивачкою, відповідно до ст.ст 13, 81 ЦПК України, не доведено, що оспорюваними договорами порушенні її законні права та інтереси.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними та зняття заборони на відчуження квартири і припинення обтяження цієї квартири іпотекою.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильній оцінці фактичних обставин справи та помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють спріні правовідносини між сторонами, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: