Справа № 485/1540/23 Головуюча у 1-й інстанції Квєтка І. А.
Провадження № 22ц/812/447/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства «Акцент Банк»

(надалі - АТ «А-Банк»)

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Квєтки І. А. у місті Снігурівка Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ «А-Банк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року АТ «А-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 42 768 грн 77 коп. заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг в А-Банку, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за процентами за користування кредитом.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року у задоволенні позову АТ «А-Банк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальницею при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з нарахуванням відповідачці процентів в сумі 25 989 грн 71 коп., які погашено за рахунок кредиту, а тому заборгованість перед позивачем відсутня.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачкою банківських послуг, оскільки боржниця користувалась кредитом, а отже ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг і погодилася з ними шляхом здійснення періодичних платежів.

Також вважав помилковим висновок суду щодо неузгодженості обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом. Про узгодження позичальницею цих умов кредитного договору свідчить підписання нею за допомогою електронного цифрового підпису з використанням цифрового ідентифікатора паспорту споживчого кредитування.

Вказував, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких встановлено договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки НБУ

Посилався на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачкою не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 28 лютого 2024 року та 18 березня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2019 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання АТ «А-Банк» банківських послуг з метою оформлення зарплатної картки, без зазначення будь-яких видів банківських послуг. У цей же день за платіжною карткою, що видана позичальниці на підставі підписаної анкети-заяви, встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн, який станом на 13 серпня 2019 року збільшено до 2 000 грн, 4 лютого 2020 року вже до 7 000 грн, 12 травня 2020 року до 10 000 грн, після чого 16 червня 2020 року до 13 000 грн та 16 липня 2020 року до 26 000 грн, 29 січня 2023 року зменшено до 25 130 грн 49 коп. та 25 квітня 2023 року збільшено до 25 200 грн. Кінцевий строк дії виданих відповідачці двох платіжних карток є березень 2027 року. При тому Тарифи, Умови та правила кредитування позичальницею особисто не підписані та розміщені для ознайомлення на сайті банку (а.с.29, 30, 31-39).

Враховуючи спосіб укладення сторонами договору, сам договір кредитування повинен був складатися із заяви позичальника щодо приєднання до умов та правил надання банківських послуг, тарифів користування кредитною карткою, умов і правил надання банківських послуг.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи користування кредитною карткою» нею не підписані (а.с.31 - 39).

При тому відповідачкою лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.9).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, та тарифи користування двома видами кредитних карток (а.с.29, 31-39), на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними, та їх узгодження.

Надаючи саме такі Умови та правила, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх положеннями, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. Навпаки, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про зміну ним умов кредитування, зокрема із застосуванням ним, як кредитором, підвищеної процентної ставки з 30 червня 2020 року з 44,4% до 46,8 %, та з 31 травня 2021 зміненої ставки в 40,8% (а.с.6-8). Це при тому, що у заяві позичальниці від 14 липня 2019 року, яка нею особисто підписано, відсоткова ставка взагалі не зазначена, більш того, нею не зазначено про бажання отримати платіжну картку або конкретну банківську послугу.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухваленої нею постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Крім того, на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості банком до матеріалів позовної заяви надана копія інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», яка у день підписання анкети - заяви підписана від імені ОСОБА_1 з номеру телефону НОМЕР_1 без зазначення одноразового цифрового ідентифікатора, та у якій перелічені фінансові умови надання платіжних карток за трьома видами кредитних карток, з отриманням для використання трьох різних розмірів кредитного ліміту коштів, різної кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення, а також різної орієнтовної вартості кредиту для споживача, та двома процентними ставками - 7,8 % та 7, 4 % на місяць. Одночасно зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту та те, що ця інформація, яка надана 14 липня 2019 року, зберігає чинність та є актуальною до 1 січня 2020 року.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Таку форму правочину потрібно розмежовувати від способу підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

За наведеного, наданий банком паспорт споживчого кредитування не може вважатися погодженням позичальницею ОСОБА_1 умов договору кредитування, так як лише засвідчує виконання позивачем свого обов`язку у розумінні статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит».

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі належних доказів, що надані сторонами, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що правові підстави для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту, відсутні.

Тому підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, а також паспорту споживчого кредитування, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, зокрема за рахунок нарахування процентів за користування кредитом та платежів з комісії.

Одночасно судом першої інстанції зроблено безпідставний висновок про відсутність заборгованості відповідачки за тілом кредиту через його погашення за рахунок сплачених процентів на загальну суму 25 989 грн 71 коп., що на переконання суду є більше, ніж нарахована заборгованість за тілом кредиту.

В той же час, з наданої позивачем до позовної заяви виписки з карткового рахунку належного відповідачці вбачається, що нею отримано в користування від банку 78 015 грн 67 коп., але повернуто банку лише 63 981 грн 93 коп..

За такого не повернутою частиною кредитної заборгованості залишається 14 033 грн 74 коп., яка підлягає стягненню з відповідачки на користь банку.

На зазначене місцевий суд уваги не звернув, та помилково вважав заборгованість за тілом кредиту відсутньою.

Тому, виходячи із встановлених колегією суддів обставин справи, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню чи зміні. При тому рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту є таким, що не відповідає положенням пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню з ухваленням нового в цієї частині, яким позов банка слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на його користь 14 033 грн 74 коп. боргу.

Враховуючи часткове скасування рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту, виходячи з підстав, передбачених статтею 141 ЦПК України, з відповідачки на користь банку слід стягнути 880 грн 70 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 321 грн 05 коп. сплаченого ним судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «А-Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 грудня 2023 року в частині відмови у стягненні боргу за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким ці вимоги АТ «А-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 14 033 грн 74 коп. заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 880 грн 70 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» 1 321 грн 05 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Н. В. Самчишина