ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/340/24 Справа № 175/2429/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
05 червня 2024 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача - Никифоряка Л.П.,
суддів - Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
розглянувши без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпро заяву представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», треті особи: ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
У травні 2023року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт»), треті особи: ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 28 вересня 2022року у напрямку з міста Дніпро до смт Обухівка Дніпропетровської області сталась дорожня транспортна пригода (далі - ДТП) за участі транспортного засобу марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «MAZDA СХ5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .
За фактом настання вказаної ДТП учасниками було викликано співробітників патрульної поліції, якими було здійснено оформлення документів про ДТП та складено протокол про адміністративне правопорушення № 112483.
Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2022року у справі № 175/2833/22 ОСОБА_2 визнано винним у ДТП, яка сталася 28 вересня 2022року та притягнуто його до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належному ОСОБА_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за договором (полісом) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 2644675.
Проте, станом на дату звернення із цим позовом, потерпілій ОСОБА_1 не надходило жодних повідомлень та інформації щодо стану розгляду її справи за фактом ДТП, зокрема і щодо розміру визначеного збитку, спричиненого її транспортного засобу марки «MAZDA СХ5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», у якій було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , належному ОСОБА_2 .
Неодноразово звертаючись у телефонному режимі до представників страхової компанії ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» за офіційними телефонами, зазначеними на сайті страхової компанії, жодної інформації отримано не було, у зв`язку із тим, що за зазначеними телефонами відповідають страхові експерти, які не мають відношення до ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», також, було проігноровано два адвокатських запити, подані адвокатом Мальцевим В.П. в інтересах ОСОБА_1 , які були направлені на електронну адресу страхової компанії.
Позивачка звернулась до судового експерта Дроздова Ю.В. для проведення товарознавчої експертизи з метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «MAZDA СХ5 4WD Skyactiv G», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП, яка мала місце 28 вересня 2022року.
За результатами висновку експерта № 1310/22 від 11 жовтня 2022року встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки «MAZDA СХ5 4WD Skyactiv G», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП, яка мала місце 28 вересня 2022року складає 110 436,01 грн.
Позивачка вважала, що страховик ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» має виплатити на її користь страхове відшкодування в розмірі 110 436,01 грн.
Крім того, оскільки заяву про страхове відшкодування страховик отримав 30 вересня 2022 року, відповідно строк на виплату сплив 30 грудня 2022року, а тому відповідач зобов`язаний на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатити потерпілій у ДТП особі пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Також, позивачка має право на стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання інфляційний втрат та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.
Ураховуючи викладене, позивачка виклала вимоги про стягнення з відповідача на її користь несплаченого страхового відшкодування в розмірі 110 436,01 грн, штрафних санкцій в розмірі 22 087,20 грн (подвійна облікова ставка НБУ), інфляційних втрат в розмірі 3 571,77 грн, 3 % річних в розмірі 1 325,23 грн, а всього - 137 420,21 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 несплачене страхове відшкодування в розмірі 110 436,01 грн, штрафні санкції в розмірі 22 087,20 грн (подвійна облікова ставка НБУ), інфляційні втрати в розмірі 3 571,77 грн, 3 % річних в розмірі 1 325,23 грн, а всього - 137 420,21 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2024року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023року в частині стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 несплаченого страхового відшкодування в розмірі 110 436,01 грн та судового збору в розмірі 1 424,20 грн - змінено, зменшено розмір стягнення несплаченого страхового відшкодування з 110 436,01 грн до 94 116,14 грн та судового збору з 1 424,20 грн до 1 211,00 грн.

В решті рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 136,30 грн.

08 травня 2024року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява представника МТСБУ - адвоката Гусєва П.В. про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У частині четвертій статті 270 ЦПК України зазначено, що у випадку необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи у судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заяву задовольнити та ухвалити у справі додаткове судове рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Гусєв П.В., яка діє в інтересах МТСБУ, надав: договір про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021року, укладений між МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «Інс.Лоу Груп»; додаткову угоду від 28 грудня 2021року до договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021року; додаткову угоду № 980 від 01 серпня 2023року до договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021року (а.с.119-126).

Відповідно до пункту 5.2.1 договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021року вартість послуг у регресних справах, у яких замовник є позивачем (стягувачем), визначається від суми, що надійшла на поточний рахунок замовника, та складає 1 000,00 грн у справі, в якій замовник є третьою особою.

У пункті 1 додаткової угоди № 980 від 01 серпня 2023року до договору про надання послуг в сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021року сторони узгодили, що вартість послуг складає 1 000,00 грн.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення МТСБУ витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи.

Заяви про зменшення цих витрат позивачка та відповідач не подавали, хоча були повідомлені про розгляд справи, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та отримання документів в електронному суді.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність МТСБУ понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн та їх співмірність складності справи та виконаним адвокатом обсягу роботам, часу, виплаченого гонорару.

Ураховуючи, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 травня 2024року апеляційну скаргу МТСБУ задоволено, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023року в частині стягнення з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь ОСОБА_1 несплаченого страхового відшкодування в розмірі 110 436,01 грн та судового збору в розмірі 1 424,20 грн - змінено та зменшено розмір стягнення несплаченого страхового відшкодування з 110 436,01 грн до 94 116,14 грн та судового збору з 1 424,20 грн до 1 211,00 грн, однак питання щодо розподілу судових витрат, понесених третьою особою МТСБУ на професійну правничу допомогу, не вирішено, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника МТСБУ - адвоката Гусєва П.В. та ухвалення додаткового судового рішення у справі.

Керуючись статтями 141, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - адвоката Гусєва Павла Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати на професійну правничу допомогу по 500,00 грн з кожного.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2024року.

Судді: