Провадження № 2/522/85/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частку права спільної сумісної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 26.12.2023 року через систему Електронний суд надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м спільною сумісною власністю подружжя та стягнення компенсації у розмірі 750 000,00 грн.

В обгартування позов зазначено, що 21 липня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області. 26 вересня 2019 року, під час шлюбу, подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м., жилою 25,2 кв.м. вартістю 1 251 300 грн. Право власності зареєстровано за відповідачем. Приблизна середня ринкова вартість цієї квартири на ней час складає 1 500 000 грн. Квартира є неподільною річчю. Позивачка не претендує на володіння спірною квартирою і згодна отримати компенсацію за належну їй частку, належним способом захисту її права на частку у спільному майні подружжя є стягнення з відповідача компенсації у розмірі 1/2 від ринкової вартості квартири на цей час.

Матеріали позову суддя отримала 27.12.2023 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 383460 від 27.12.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 18.01.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 29.12.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачці строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 03.01.2024 року та представником позивачки суду була надана уточнена позовна заява.

Зазначену заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачка зменшила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру у розмірі 625 655,50 грн., суддя отримала 04.01.2024 року.

Ухвалою суду від 04.01.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.02.2024 року.

Разом з позовом представник ОСОБА_1 - адвокат Судаков В.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 04.01.2024 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 58,2 кв.м, житловою 25,2 кв.м, реєстраційний номер 12598644, що належить ОСОБА_2 - до вирішення спору по суті.

29.01.2024 року через систему Електронний суд та 31.01.2024 року на адресу суду поштою від представника ОСОБА_2 адвоката Пугач Р.І. надійшов відзив, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 21.07.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області був зареєстрований шлюб. 26.09.2019 року, під час перебування у шлюбі, подружжям було придбано за 1 251 300,00 грн. квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 58,2 кв. м. і житловою площею 25,2 кв. м. Сімейні відносини між сторонами припинені у зв`язку із чим рішенням Приморського районного суд міста Одеси від 18.01.2024 року по справі № 522/23424/24 шлюб між сторонами розірвано. В той же час, Відповідач, у зв`язку із тим, що повністю не визнає пред`явлені до нього позовні вимоги щодо стягнення з нього на користь Позивача компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 58,2 кв. м. і житловою площею 25,2 кв. м. у розмірі 625 655,50 грн., вважає позовну заяву до нього необґрунтованою, безпідставною, а тому такою, що підлягає відхиленню у повному обсязі. Безпідставність та незаконність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за частку квартири полягає в тому, що ОСОБА_2 ніколи не хотів залишити тільки собі квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності, не дивлячись на те, що дана квартира юридично зареєстрована на його ім`я. Він ніколи не претендував на частину у спільній сумісній власності ОСОБА_1 і саме тому, ще до розірвання шлюбу пропонував продати цю квартиру, а отримані від продажу кошти розділити саме порівну. Не має наміру залишати собі цю квартиру. Відповідно до вимог СК України, ЦК України та «Договору купівлі продажу квартири від 26.09.2019 року» квартира за адресою: АДРЕСА_4 являється спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і не перебуває у їх спільній частковій власності, а тому такі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності прямо протирічать вимога закону і не можуть бути задоволені, а тому в задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. (а.с. 76-91, 97-117).

30.01.2024 року представник ОСОБА_1 -адвокат Судаков В.В. через систему Електронний суд надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, а саме просив стягнути з відповідача на користь позиваки компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1 113 860,50 грн.

У підготовчому засіданні 19.02.2024 року був присутній представник ОСОБА_1 - адвокат Судаков В.В., просив суд прийняти заяву про збільшення позовних вимог. Позов підтримав, вважав за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, оскільки всі докази надані.

Представник ОСОБА_2 адвоката Пугач Р.І. не заперечував проти прийняття заяви про збільшення позовних вимог, зазначивши, що вказану заяву ними отримано. Позов не визнав, вважав за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, оскільки всі докази надані.

Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та прийнято збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 19.02.2024 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.04.2024 року.

У судове засідання 10.04.2024 року з`явилися представник позивачки-адвокат Судаков В.В. та представник відповідача-адвокат Пугач Р.І.

Представник позивачки-адвокат Судаков В.В. просив позов задовольнити та зазначив, що квартира придбана в період шлюбу, якій пізніше розірваний за рішенням суду, і частки є рівними, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивачки суму компенсації її частки у праві спільної сумісної власності на кватиру. Зазначив, що спору щодо користування спірною квартирою не має.

Представник відповідача-адвокат Пугач Р.І. просив відмовити у задоволенні вимоги та зазначив, що відповідач проживає у своїх батьків, коли знаходиться в України, наразі він мешкає за межами України, працює моряком. Сторони дану квартиру придбали для здачі в оренду як офіс. Відповідач готовий продати квартиру, однак документи на квартиру знаходяться у позивачки.

Оголошено перерву до 29.05.2024 року.

У судове засідання 29.05.2024 року з`явилися представник позивачки-адвокат Судаков В.В. та представник відповідача-адвокат Пугач Р.І.

Представник відповідача-адвокат Пугач Р.І. просив відмовити у задоволенні вимоги та зазначив, що у відповідача не має іншого житла, та наразі там не мешкає. Продати дану квартиру у такому стану та таку суму наразі неможливо, однак відповідач не заперечує проти продажу даної квартири та виплати від цієї суми позивачці, одна усі документи знаходяться у позивачки. Відповідач проживає у своїх батьків, коли знаходиться в України, а зараз він за межами України, оскільки працює моряком. Сторони придбали дану квартиру для здачі її в оренду як офіс.

Представник позивачки-адвокат Судаков В.В. просив позов задовольнити, оскільки відповідач не бажає продавати спірну квартиру, тобто не має наміру виплатити компенсацію позивачці.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.07.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 21.07.2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1271 (а.с. 36).

26.09.2019 року ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кіріченко І.Є. (а.с. 37-39).

Відповідно до п. 1 Договору продавець передає у власність покупцю, а покупець сплачує передбачену цим договором грошову суму та приймає квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з двох житлових кімнат загальною площею 58,2 кв.м., житловою 25,2 кв.м.

Відповідно до п. 3 Договору вартість майна складає 1 251 300,00 грн.

Відповідно до п. 5 Договору отримана заява дружини Покупця - ОСОБА_1 , про згоду на придбання вказаної в договорі квартири, підпис на якій засвідчений Кіріченко І.Є. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 26 вересня 2019 року за реєстровим № 2391.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2024 року (справа № 522/23424/23) шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

Таким чином судом встановлено, що спірна квартира була придбана під час шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Таким чином квартира АДРЕСА_1 належіть сторонам на праві спільної сумісної власності.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України)

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни).

Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. (п. 44).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). (п. 50).

Зазначене сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20.

З матеріалів справи судом не вбачається факту поділу спільної сумісної власності. В поданій позовній заяві ОСОБА_1 не просить позбавити її права на частину майна у спільній сумісній власності, а залишаючи за собою таке право, додатково просить компенсацію за таку частку, що є незаконним.

На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже квартира АДРЕСА_1 являється спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і не перебуває у їх спільній частковій власності, а тому такі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку у спільній частковій власності прямо протирічать вимогам закону, а тому наявні підстави для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 69-71 СК України, ст.ст. 1, 3, 15, 16, 316, 319,ч. 2 ст. 364 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 14, 49, 76-81, 89, 141, 209, 210, 247, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації за частку права спільної сумісної власності на квартиру залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 10.06.2024 року.

Суддя Л.В. Домусчі