Справа № 345/1160/23
Провадження № 22-ц/4808/513/24
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М.. Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кочубей І.В.

учасники справи

позивач - Калуська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Калуської міської ради

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року, постановлену судом у складі судді Мигович О.М.,

за позовом керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року керівник Калуської окружної прокуратури звернувся в інтересах держави, в особі Калуської міської ради звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. В обґрунтування яких прокурор зазначив, що підставою для звернення до суду є порушення інтересів держави в частині порушення вимог чинного законодавства при розпорядженні землями комунальної власності. Калуською окружною прокуратурою було підтримано публічне обвинувачення у кримінальному проваджені, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000767 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразились у зловживанні службовим становищем, умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної чи юридичної особи використанні свого службового становищеа всупереч інтересам служби, що заподіяла істотної шкоди, а також у вчиненні умисних дій, які виразилися у складанні і видачі завідомо неправдивих документів, тобто у службовому підробленні.

Калуським міськрайонним судом ОСОБА_2 , було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито.

Прокурор зазначив, що внаслідок зловживання службовим становищем та службового підроблення сільським головою Пійлівської сільської ради Семанівим М.М., відповідачу ОСОБА_1 виписки з рішення Пійлівської сільської ради від 11 березня 1999 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» та видачею на її підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 671555, відповідачу ОСОБА_1 було неправомірно надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1126 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Пійло Калуського району, а громадським інтересам, в особі органу місцевого самоврядування Пійлівської сільської ради, правонаступником якої є Калуська міська рада, завдано шкоду на суму 71 794,00 грн.

Позивач вказав, що зважаючи на презумпцію невинуватості, до постановлення Калуським міськрайонним судом ухвали 05.05.2022, прокуратура не мала підстав стверджувати про наявність факту незаконності передачі земельної ділянки ОСОБА_1 , що у свою чергу унеможливлювало належне звернення до суду із відповідними позовними вимогами. Тільки після винесення остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні, прокуратура проінформувала Калуську міську раду про наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів у суді шляхом подання позовної заяви. Проте Калуська міська рада упродовж тривалого часу не вжила заходів щодо самостійного звернення до суду, проявивши таким чином бездіяльність, тому у зв`язку із неналежним виконанням своїх обов`язків міською радою, виникла необхідність подання до суду позовної заяви.

У зв`язку з викладеним прокурор просив суд визнати недійсним державний акт серії №ЯМ 671555від 29.11.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,1126 га, виданий ОСОБА_1 та витребувати у відповідача земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0184 площею 0,1126 га, що розташована в с. Пійло Калуської ТГ, Калуського району Івано-Франківської області.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що позиція суду першої інстанції про те, що прокурором та позивачем пропущено строк, встановлений законом для звернення до суду за захистом порушеного права є необґрунтованим, помилковим, та не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, рішенням 6 сесії 3 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11.03.1999 року «Про будівництво індивідуальних житлових будинків на новобудові «За бригадою» ряду мешканців села в тому числі ОСОБА_1 виділено земельні ділянки площею 0, 10 га кожному та дозволено будівництво житлових будинків.

Іншим рішенням 6 сесії 3 демократичного скликання Пілівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11.03.1999 року безоплатно передано у приватну власність користувачам земельні ділянки для ведення сільського господарства та виробництва згідно додатку (списки громадян), проте відповідачу ОСОБА_1 даним рішенням земельна ділянка у приватну власність не передавалась. В подальшому, згідно витягу з даного рішення, сільський голова самостійно, без належних підстав дописав прізвище ОСОБА_1

Сільський голова Пійлівської сільської ради Калуського району, знаючи, що рішення від 14.06.2012 Пійлівської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки, площею 0,1126 га ОСОБА_1 , кадастровий номер: :01:002:0184, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не приймалось взагалі, склав та видав завідомо неправдивий офіційний документ (витяг із указаного рішення сільської ради), який особисто підписав та скріпив підпис гербовою печаткою.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 отримав у приватну власність земельну ділянку, на підставі протиправно виданих сільським головою підроблених витягів із рішень сільської ради, яка не приймала рішення щодо ОСОБА_1 .

За результатами судового розгляду кримінального провадження, ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05.05.2022 Пійлівського сільського голову ОСОБА_2 звільнено від відповідальності за нереабілітуючими підставами у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Скаржник зазначив, що факт незаконного отримання відповідачем ОСОБА_1 спірної земельної ділянки є таким, що встановлений судовим рішенням у кримінальній справі, та додаткового доведення у цивільній справі не потребує.

Звертає увагу суду, що спірна земельна ділянка, яка є предметом розгляду вказаної справи незаконно вибула із комунальної власності поза волею власника без належних правових підстав (волевиявлення власника у вигляді рішення сільської ради) та незаконно перебуває у приватній власності ОСОБА_1 . Суд першої інстанції проігнорував не надав вказаним обставинам оцінки в рішенні.

Вважає висновки суду в частині пропуску прокурором строку позовної давності безпідставними. Суд першої інстанції прийшов до переконання, що прокурором пропущений строк позовної давності, оскільки відомості до ЄРДР були внесені у 2017 році, а з позовом прокурор звернувся до суду тільки у 2022 році. Скаржник зазначає, що такий висновок суду є помилковим, оскільки він не ґрунтується на фактичних обставинах справи та суперечить нормам матеріального права. Підставою позовних вимог у даній справі стали не просто порушення закону, а саме кримінально-карані діяння, факт вчинення яких доводиться виключно в порядку кримінального судочинства та встановлюється виключно судом. Підставою звернення до суду із вказаним позовом стала не сама наявність чи незаконність рішення Пійлівської сільської ради, на підставі якого ОСОБА_1 отримав земельну ділянку, а саме встановлений факт підроблення витягу з рішення сільської ради.

Факт реєстрації кримінального провадження та внесення відомостей до ЄРДР у 2017 році свідчить про те, що на той момент були достатні підстави для початку досудового слідства по факту зловживання посадовим становищем посадовими особами Пійлівської сільської ради. На момент реєстрації кримінального провадження в органів прокуратури не було конкретних доведених фактів злочинних діянь посадових осіб Пійлівської сільської ради.

Зважаючи на презумпцію невинуватості, прокуратура до прийняття Калуським міськрайонним судом ухвали від 05 травня 2022 року не могла стверджувати про наявність факту підроблення витягів із рішень Пійлівської сільської ради, а отже не мала і законних підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Такі підстави з`явились лише після прийняття остаточного рішення у справі, а звернення із позовними вимогами до моменту її винесення було б передчасним. У межах розгляду вказаної справи прокурором доведено, що рішення про передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки не приймалось, а державний акт ним було виготовлено на підставі підроблених витягів із рішень від 11.03.1999 та від 14.06.2012. Вважає, що суд, на підставі припущень, всупереч наявним доказам, безпідставно прийшов до висновку про початок перебігу строку позовної давності саме з моменту реєстрації кримінального провадження.

Прокурором долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази, а судом в ході розгляду справи не спростовано факт, що земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0184, площею 0,1126 га вибула із комунальної власності поза волею власника - Калуської міської ради (правонаступника Пійлівської сільської рати) з порушенням встановленого законодавством порядку, на підставі підроблених витягів із рішень сесії сільської ради.

Калуський міськрайонний суд, розглядаючи вказану справу, не встановив жодного факту та доказу, які вказують на правомірність набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0184, площею 0,1126 га.

Дані обставини вказують на грубе порушення судом норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення.

Суд у рішенні не вказав, з якого моменту прокурор та позивач могли стверджувати про факт порушення права власності на спірну земельну ділянку шляхом підроблення відповідних документів за відсутності встановлення такого факту судом, та не доведено існування такої можливості до 05.05.2022. Суд не встановив дату, коли на його думку, Калуська міська рада дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав у вигляді безпідставного вибуття із комунальної власності земельної ділянки. Суд прийшов до помилкового переконання, що прокурор та позивач Калуська міська рада звернулись до суду за захистом порушеного права поза межами строку, передбаченого законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

При цьому сам прокурор зазначає про внесення відомостей до ЄРДР ще 26.05.2017 на підставі ухвали слідчого судді Калуського міськрайоннного суд.

Відповідач, зазначив, що ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.05.2022 року не має жодного преюдиційного значення для цієї справи. Та зазначив, що вимоги прокурора є незаконними, оскільки рішенням сесії Пійлівської ради від 11.03.1999 року йому виділено земельну ділянку площею 0.10 га в урочищі «За бригадою» в с. Пійло, та дозволено будівництво житлового будинку на виділеній земельній ділянці. Рішенням Пійлівської сільської ради від 08.11.199 року йому передано у приватну власність земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, обидва рішення є чинними.

Вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про сплив позовної давності, оскільки позивач не надав безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, не довів наявності об`єктивних непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню позовної заяви у встановлений законом строк.

Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 17 травня 2023 року касаційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Калуської міської ради підтримав апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено п орушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи прокурору у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Калуська окружна прокуратура дізналася чи могла дізнатися про порушення інтересів держави ще в 2017 році, вона була наділена повноваженнями для звернення до суду з метою захисту інтересів, позивачем не зазначено причин які б перешкоджали прокурору звернутися із позовною заявою під час досудового слідства із самостійним позовом в межах позовної давності, враховуючи що є заява про застосування наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району від 11 березня 1999 року, ОСОБА_1 , серед інших, виділено земельну ділянку в розмірі 0,10 га в урочищі «За бригадою» в с. Пійло, дозволено будівництво житлових будинків та господарських споруд на виділеній земельній ділянці.

Згідно рішення Пійлівської сільської ради Калуського району від 08 листопада 1999 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку безоплатно для ведення с/г виробництва. У зв`язку з тим, що не має можливості видати Державний акт, на право власності, видано план, як тимчасовий документ.

Згідно обвинувального акту затвердженого прокурором 14.04.2022 у кримінальному проваджені за № 0000767 ОСОБА_2 обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які виразились у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь якої неправомірної вигоди для іншої фізичної чи юридичної особи використанні свого службового становище всупереч інтересам служби, що заподіяла істотної шкоди, а також у вчиненні умисних дій, які виразились у складанні і видачі завідомо неправдивих документів, тобто у службовому підробленні. Зокрема, внаслідок зловживання службовим становищем сільським головою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 неправомірно надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1126 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Пійло Калуського району. ОСОБА_2 склав та видав завідомо неправдивий документ, який особисто підписав та скріпив підпис гербовою печаткою сільської ради - виписку із рішення Пійлівської сільської ради від 11.03.1999 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» куди вніс неправдиві відомості щодо передачі у власність ОСОБА_1 закріплену за ним земельну ділянку площею 0,1126 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Пійло Калуського району. Знаючи, що рішення Пійлівської сільської ради від 14.06.2012 року про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1126 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Пійло Калуського району у приватну власність не існує, ОСОБА_2 підписав та скріпив гербовою печаткою Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 671555, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер № :01:002:0184.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Судове рішення набрало законної сили 12 травня 2022 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Дотримання строку звернення до суду є однією з умов реалізації права на позов і пов`язане з реалізацією права на справедливий судовий розгляд. Інститут позовної давності запобігає виникненню стану невизначеності у правових відносинах. Правова визначеність є універсальною правовою категорією, дія якої поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявність обставин, які з об`єктивних, не залежних від позивача причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц і № 372/1036/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 362/44/17, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постановах Верховного Суду від 07 червня 2022 рокуу справі № 357/6909/19, провадження № 61-13389св20, від 22 червня 2022 року у справі № 369/9682/19-ц, провадження № 61-2532св22.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18.

Обчислення позовної давності у разі звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, провадження № 14-252цс18, від 30 січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц, провадження № 14-460цс18).

Для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом порушених прав у разі звернення прокурора суду необхідно встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, провадження № 14-85цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183цс18, конкретизувала зазначений вище висновок, вказавши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися(під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

Отже, позовна давність є граничним строком для звернення з позовом суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою в особі уповноважених органів), або прокурором, який наділений законними повноваженнями пред`являти позов в інтересах держави від імені такого суб`єкта.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що прокурором пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення права власності на земельну ділянку, яка була передана йому Пійлівській раді було відомо у травні 2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2017 року до ЄРДР за №0000767 були внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, що підтверджується обвинувальним актом, який наявний в матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що саме з цього часу Пійлівска сільська рада правонаступником прав і обов`язків якої є Калуська міська рада дізналася про порушення прав територіальної громади щодо передачі у приватну власність відповідачу земельної ділянки.

Прокурор повідомив Калуську міську раду про факт порушення прав територіальної громади лише перед зверненням до суду з даним позовом, в порядку виконання ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційний суд зазначає, що у справі, яка переглядається, прокурор міг довідатися про порушені права держави в особі Пійлівської сільської ради в межах кримінального провадження №0000767, тобто у травні 2017 року. Посилання прокурора про те, що прокуратура до прийняття Калуським міськрайонним судом ухвали від 05 травня 2022 року (судового рішення в кримінальній справі) не могла стверджувати про наявність факту підроблення витягів із рішень Пійлівської сільської ради, а отже не мала і законних підстав для звернення до суду із вказаним позовом не ґрунтуються не вимогах закону.

Між тим, судом першої інстанції не враховано, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суд від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22, ухвалених після подання касаційної скарги у справі, яка переглядається в касаційному порядку.

Як вбачається із матеріалів справи прокурор звернувся до суду з позовом 10 березня 2023 року. 27 травня 2017 року до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, з приводу підроблення документів про передачу земельної ділянки у власність відповідачу. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», тому прокурором не пропущено строк для звернення до суду.

Відповідачем та його представником не надано суду належних, письмових доказів, які б підтверджували, що Пійлівській сільській раді було відомо про порушення прав ради при передачі відповідачу земельної ділянки у приватну власність у період до травня 2017 року.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Що стосується заявлених вимог.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт б частини першої статті 81 ЗК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною восьмою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15, від 25 січня 2017 року у справі № 916/2131/15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15.

Розпорядження майном органом місцевого самоврядування не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, не може бути оцінено як вираження волі територіальної громади.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено, що на засіданні 6 сесії 3 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11 березня 1999 року не приймалося рішення від 11 березня 1999 року про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки. Прізвище ОСОБА_1 у списках громадян, яким передано земельні ділянки у власність у додатку до даного рішення відсутнє.

На засіданні 12 сесії 6 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 14 червня 2012 року не приймалося рішення про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки , площею 0,1126, кадастровий номер 1:01:002:0184 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка розташована в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №671555, кадастровий №:002:0184, площею 0, 1126 га, що розташована в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області видано ОСОБА_1 на підставі не існуючого рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Вказані обставини підтверджуються, обвинувальним актом у кримінальному провадженні №700007678, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року, протоколом 6 сесії сільської ради 3 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району, додатком №1 до рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11 березня 1999 року про передачу земель у приватну власність, протоколом 12 сесії 6 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 14 червня 2012 року.

Тобто, ОСОБА_1 набув у приватну власність земельну ділянку у порушення вимог закону на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №671555, кадастровий №:002:0184, площею 0, 1126 га, що розташована в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області на підставі не існуючого рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області.

Ураховуючи, що необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку має бути рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, які діють від імені власника, про передачу у власність земельної ділянки, судом установлена відсутність такого рішення представницького органу територіальної громади села Пійло Калуської району Івано-Франківської області , як власника земельної ділянки площею, 0, 1126 га, кадастровий №:002:0184, що розташована в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області, що свідчить про порушення визначеного законом порядку набуття ОСОБА_1 права власності на зазначену земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 ).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Разом з тим, судом встановлено, що право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Спірна земельна ділянка згідно рішення 6 сесії 3 демократичного скликання Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11 березня 1999 року виділена відповідачу ОСОБА_1 та дозволено будівництво житлового будинку та господарських споруд на виділеній земельній ділянці.

Тобто, вказана земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідача з 1999 року на підставі рішення органу місцевого самоврядування. Рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11 березня 1999 року про виділення в тому числі ОСОБА_1 земельної ділянки 0, 10 га в урочищі «За бригадою» є чинним.

Підстав припинення права користування відповідачем спірною земельною ділянкою, які визначенні ст. 141 Земельного Кодексу України судом не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/13492/21 від 08 серпня 2023 року зазначено, що «з огляду на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі».

З урахуванням встановлених обставини саме у цій справі, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення позовної вимоги прокурора про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №671555, кадастровий №:002:0184, площею 0, 1126 га, що розташована в с. Пійло Калуського району Івано-Франківської області який видано ОСОБА_1 призведе до відновлення порушеного права Калуської міської ради як власника земельної ділянки. Колегія суддів вважає, що вимоги прокурора про витребування спірної земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки спірна земельна ділянка виділена відповідачу на підставі рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області 11 березня 1999 року в користування, вказане рішення не скасовано, і прокурором вимоги про скасування вказаного рішення не заявлялися.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що спірну земельну ділянку він отримав у власність на підставі рішення Пійлівської сільської ради від 08 листопада 1999 року, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, згідно рішення Пійлівської сільської ради від 08 листопада 1999 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку для ведення с/г виробництва площею 0, 10 га. У вказаному рішенні зазначено, що у зв`язку з неможливістю видати Державний акт на право власності, видати план як тимчасовий документ. Зареєструвати в книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності. План земельної ділянки відповідач суду не надав.

Земельна ділянка, яка є предметом спору первісно була виділена відповідачу рішенням Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області від 11 березня 1999 року площею 0,10 га в урочищі «За бригадою» для будівництва житлового будинку та господарських споруд.

Відповідачем не надано суду рішення органу місцевого самоврядування про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка надавалася згідно рішення Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області 11 березня 1999 року 0, 10 га в урочищі «За бригадою» для будівництва житлового будинку та господарських споруд. Крім того, відповідачем не надано суду належних доказів, а саме земельно - технічної документації, яка б підтвердила, що земельна ділянка, яка була виділена відповідачу під будівництво житлового будинку є тією самою земельною ділянкою, яка передана відповідачу у приватну власність згідно рішення Пійлівської сільської ради від 08 листопада 1999 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального права, тому апеляційна скарга заступника керівника обласної прокуратури підлягає задоволенню частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року підлягає скасуванню. Позовні вимоги керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково. Визнати недійсним державний акт серії ЯМ №671555 від 29 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0, 1126 га виданий ОСОБА_1 , у задоволенні заявлених вимог про витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки слід відмовити.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор звертаючись до суду з позовом судовий збір не сплачував, обґрунтовуючи тим, що позов заявлений про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Між тим, прокурор у позовній заяві просив визнати недійсним державний акт серії №ЯМ 671555від 29.11.2012 на право власності на земельну ділянку площею 0,1126 га, виданий ОСОБА_1 та витребувати у відповідача земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0184 площею 0,1126 га, що розташована в с. Пійло Калуської ТГ, Калуського району Івано-Франківської області. Заявлені прокурором позовні вимоги не є вимогами, за якими позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки прокурору відмовлено у задоволенні позовної вимоги про витребування земельної ділянки, то з прокуратури підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 2684, 00 грн ( за майнову вимогу).

При подачі апеляційної скарги Івано-Франківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 8052, 00 грн ( т.с. 1 а.с.156).

За подання касаційної скарги Івано-Франківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 10736, 00 грн (т.с.2 а.с.11).

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково і вимога про визнання недійсним державного акту підлягає задоволенню, то з відповідача ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ( у розмірі 4256, 00 грн), касаційної скарги у розмірі ( 5368, 00 грн), а всього - 9394, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов керівника Калуської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Калуської міської ради до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт серії ЯМ №671555 від 29 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0, 1126 га виданий ОСОБА_1 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Івано-Франківської обласної прокуратури, , яка знаходиться за адресою: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2684, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків: НОМЕР_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь Івано-Франківської обласної прокуратури, , яка знаходиться за адресою: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг в розмірі 9394, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева