КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №753/10234/21 Головуючий у 1 інстанції: Мерзлий Л.В.

Провадження №22-ц/824/1078/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

09 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, виконавчий комітет Ірпінської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з дитиною,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з дитиною.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог остаточно просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з сином, визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні і спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином:

- перша та третя п?ятниця, субота та неділя кожного місяця з 17 години п?ятниці до 19 години неділі без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі; осінні та весняні канікули, що будуть передбачені в навчальному закладі, в якому буде навчатися ОСОБА_3 , дитина перебуває з батьком без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі; спільний відпочинок: половину літніх канікул ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводить з батьком ОСОБА_2 згідно з графіком його відпустки без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі та відпочинку; в інші дні - за попереднім узгодженням з матір?ю дитини ОСОБА_1 ; необмежене спілкування батька з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачення з сином, позивач має право забирати сина з дому/дитсадочку/школи особисто.

Зобов?язати ОСОБА_1 , за один день до дня зустрічі ОСОБА_2 з сином, надати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто позивача на наступний день з дня набрання таких обставин.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 28.08.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син, ОСОБА_3 .

3 початку 2020 року у сторін склались протилежні погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони почали проживати окремо та припинили вести спільне господарство.

В січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Зазначив, що він добровільно сплачує аліменти, бере активнішу участь в утриманні та вихованні сина.

За місцем його реєстрації створені всі умови для того, щоб син періодично був у позивача, мав все необхідне для свого зростання та виховання.

Відповідачка переїхала жити до міста Ірпеня та самостійно визначила позивачу порядок побачення з сином: понеділок середу та суботу.

Проте даний графік не задовольняє інтереси позивача, оскільки він працює та проживає в м. Києві. Після робочого дня, та витрат часу на добирання до м. Ірпеня, в позивача залишається лише 1 година на прогулянку з сином, після чого йому потрібно повертатись додому.

Такий час занадто малий для того, щоб позивач міг дійсно брати активну участь у вихованні сина. На прохання брати дитину на вихідні, відповідачем було категорично відмовлено.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року позов задоволено частково, визначено наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні і спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із сином:

- перша та третя п`ятниця, субота та неділя кожного місяця з 17 години п?ятниці до 17 години неділі без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі, з обов`язковим повідомленням ОСОБА_1 про місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- осінні або весняні канікули, за домовленістю з матір`ю, що будуть передбачені в навчальному закладі, в якому буде навчатися ОСОБА_3 , дитина перебуває з батьком без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі, з обов`язковим повідомленням ОСОБА_1 про місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- частина літніх канікул ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводить з батьком ОСОБА_2 згідно з графіком його відпустки без присутності матері без обмеження місця проведення зустрічі та відпочинку з 20.07. по 20.08, з обов`язковим повідомленням ОСОБА_1 про місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- в інші дні - за попереднім узгодженням з матір?ю дитини ОСОБА_1 .

Зобов?язано ОСОБА_1 , у разі звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за один день до дня зустрічі ОСОБА_2 з сином, надати інформацію щодо фактичного перебування дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 19 липня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішенняІрпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд першої інстанції не врахував інтереси дитини, а поклав в основу взаємовідносини між батьками.

Посилалась на порушення судом норм процесуального права, що полягає в тому, що суд вийшов за межі позовних вимог, виклавши їх в редакції, яка не відповідає вимогам, що були заявлені письмово і зазначені в заяві про зміну предмету позову за усною заявою позивача у судовому засіданні.

22 вересня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко С.М. підтримав апеляційну скаргу, та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Градовська О.П. заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі №755/1026/21 від 09.06.2021 шлюб між сторонами було розірвано.

Наказом Ірпінського міського суду Київської області від 06.08.2021 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ,адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки ОСББ «Статус» від 27.09.2021 вих.№106, ОСОБА_4 фактично проживала в період з 25.04.2018 по 30.12.2020 з чоловіком ОСОБА_2 і з сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту обстеження умов проживання №69 від 17.05.2021 квартира за адресою місця проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , знаходиться в задовільному стані, в квартирі чисто, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка, дитина буде проживати в окремій кімнаті.

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області №167/19 від 21.12.2021, орган опіки та піклування визначив спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином: перші та треті вихідні кожного місяця з 17.00 год. п`ятниці до 16.00 год. неділі за місцем проживання батька; кожна друга та четверта середа місяця з 15.00 год. до 20.00 год. за місцем перебування дитини; в літній період, під час відпустки батька, спільний відпочинок з дитиною тривалість 14 календарних днів; канікулярні та святкові дні порівну за домовленістю між сторонами.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку щодо виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Крім того, суд першої інстанції зобов?язав ОСОБА_1 , у разі звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за один день до дня зустрічі ОСОБА_2 з сином, надати інформацію щодо фактичного перебування дитини.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Рішення суду першої інстанції цілком відповідає нормам матеріального права в частині визначення способу прийняття участі батька у вихованні і спілкуванні з сином.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини визначив спосіб спілкування батька з сином, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Доводи апелянта щодо не врахування інтересів саме самої дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянт посилаючись на певні обставини не на зазначив в апеляційній скарзі яким би міг бути спосіб спілкування батька з сином та приблизний графік зустрічей дитини з батьком, з урахуванням гуртків та додаткових зайнять.

Позиція апелянта зводиться до одноособового, монопольного вирішення питання побачень батька із сином, а це є неприйнятним.

Щодо шкільних зайнять та виконання домашніх завдань, колегія суддів вважає, що на батькові лежить такий самий обов`язок, як і на матері, в участі у вихованні дитини і виконанні з ним певних дій для набуття освіти. У разі не виконання батьком певних обов`язків, мати може звернутись до органу опіки та піклування для здійснення контролю, та умов виконання батьком своїх батьківських обов`язків під час перебування дитини в нього, та у разі встановлення таких обставин - до суду для встановлення іншого способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Доводи апелянта щодо не врахування інтересів дитини не встановлені колегією суддів.

Щодо зобов`язання ОСОБА_1 , у разі звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за один день до дня зустрічі ОСОБА_2 з сином, надати інформацію щодо фактичного перебування дитини, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті) та відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову в частині усунення перешкод в спілкуванні дитиною.

З урахуванням зазначених дій колегія суддів вважає, що зазначені доводи позивача не були доведені суду першої інстанції.

Щодо зобов`язання матері дитини повідомляти батька у разі звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за один день до дня зустрічі ОСОБА_2 з сином, надати інформацію щодо фактичного перебування дитини, слід зазначити наступне.

Колегія суддів вважає, що зазначена інформація стосується порядку виконання рішення суду. У разі не виконання матір`ю рішення суду щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, наступають певні наслідки такого невиконання.

З урахуванням наявного в країні воєнного стану, мати, задля здійснення захисту життя дитини, може бути тимчасово позбавлена можливості повідомити батька щодо фактичного місця перебування, якщо такі дії направлені для захисту здоров`я та життя дитини. Такі дії також можуть бути розцінені батьком як невиконання рішення суду, та/або зловживанням матір`ю своїми правами.

На думку колегії, рішення суду першої інстанції у зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову в цій частині.

Щодо доводів апелянта про порушення судом норм процесуального права та виходу судом за межі позовних вимог колегія суддів зазначає, що у разі наявності між сторонами спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд при вирішенні спору вправі самостійно, обрати на його думку, графік побачень дитини з батьком, з урахуванням або без висновку органу опіки та піклування, оскільки батьки самостійно не змогли прийти до згоди між собою.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 червня 2023 року в частині зобов`язання ОСОБА_1 , у разі звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання інформації щодо фактичного перебування дитини скасувати, та ухвалити нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 11 січня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник