П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Київ

Справа №758/2354/23

Провадження № 22-ц/824/3371/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 27 березня 2024 року

Повний текст постанови складено 29 березня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріна О.І.

секретаря: Мандрики О.П.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач Державне авіаційне підприємство «Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Куликом Олегом Ігоровичем на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Подільського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державного авіаційного підприємства «Україна», в якому просить: скасувати наказ №42/О від 20 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити позивачку на посаді інструктора - провідника бортового служби організації навчання і тренувань льотного складу ДАП «Україна»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату постановлення судового рішення по справі, а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що працювала у ДАП «Україна» на посаді інструктора - провідника бортового служби організації навчання і тренувань льотного складу. 21 грудня 2022 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання частини щорічної відпустки з 10 січня 2023 року у зв`язку з сімейними обставинами. Однак, відповідачем було відмовлено у погодженні заяви без пояснення причин. При цьому, відповідачем було висловлено умову, за якої така відпустка може бути надана, а саме, написання заяви про звільнення за згодою сторін.

21 грудня 2022 року, позивачкою, яка перебувала у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому психологічним тиском та примусом зі сторони представників відповідача, який був вчинений з метою подання заяви про звільнення, було підписано та подано заяву про отримання відпустки та звільнення з посади інструктора - провідника бортового служби організації навчання і тренувань льотного складу ДАП «Україна» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. При цьому, роботодавцем було надано позивачці готовий шаблон заяви про звільнення, що вона вважає порушенням роботодавцем приписів законодавства, оскільки заява про звільнення повинна бути оформлена та підписана власноручно.

26 грудня 2022 року позивачкою подано заяву про анулювання заяви про звільнення за згодою сторін, в якій вона зазначила про тиск з метою подання заяви про звільнення, яка залишилась без відповіді. Більше того, відповідачем не повідомлено позивачку і про стан заяви про надання відпустки, у зв`язку з чим остання перебувала у стані душевного хвилювання та стресі.

10 січня 2023 року, у перший запланований день відпустки позивачка вимушена була вийти на роботу і вже після 15 години представник роботодавця ОСОБА_3 повідомив її про надання відпустки з 10 січня 2023 року по 23 січня 2023 року згідно наказу № 8/В від 09 січня 2023 року. У зв`язку з тим, що позивачка вже фактично відпрацювала 10 січня 2023 року, остання попросила внести зміни до наказу, подавши відповідну заяву про заміну днів відпустки з 11 січня 2023 року, що не заперечувалось ОСОБА_3 , у зв`язку з чим наказом №13/В від 10 січня 2023 року, внесено відповідні зміни і датою початку відпустки вказано 11 січня 2023 року. Незадовільний стан здоров`я позивачки під час відпустки підтверджується також і тим, що у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відповідно до наказу №43/О від 23 січня 2023 року, відповідачем внесено зміни до п. 2 наказу від 20 січня 2023 року № 42/О «Про звільнення ОСОБА_2 », а саме змінено кількість днів виплати грошової компенсації. Підставою видачі такого наказу став листок тимчасової непрацездатності, виданий КНП «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» Подільського району міста Києва від 23 січня 2023 року.

06 лютого 2023 року, після звернення позивачки до відповідача з листом про результати розгляду заяви про анулювання заяви про звільнення, позивачкою отримано лист - відповідь від ДАП «Україна» № 01-26/109 від 24 січня 2023 року, у якому відповідач заперечував тиск та повідомив, що не погоджується на відкликання заяви про звільнення. Того ж дня, 06 лютого 2023 року позивачку ознайомлено з наказом про звільнення №42/О від 20 січня 2023 року, в якому остання зазначила про незгоду та написання заяви про звільнення під тиском у стані сильного душевного хвилювання.

Вважаючи наказ про своє звільнення незаконним та протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач безпідставно не врахував обставини звільнення позивачки, зокрема, не врахував відсутність реального волевиявлення, спрямованого на звільнення та написання заяви про звільнення під тиском, остання вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх трудових прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2023 року головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О.

Ухвалою суду від 09 березня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

30 березня 2023 року на виконання ухвали судді позивачкою усунуто недоліки та надано позовну заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просить:

- скасувати наказ № 42/О від 20 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновити позивачку на посаді інструктора - провідника бортового служби організації навчання і тренувань льотного складу ДАП «Україна»;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по дату постановлення судового рішення по справі (у тому числі, але не виключно, суму 46272 грн. 52 коп. за період вимушеного прогулу з 25 січня 2023 року по 03 березня 2023 року), а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 червня 2023 року представником відповідача, у відповідності до ст. 178 ЦПК України, подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на наступне.

21 грудня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про надання щорічної оплачуваної відпустки на 14 календарних днів з 10 січня 2023 року та заяву про звільнення за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини 1 статті 36 К3пП України з 24 січня 2023 року.

26 грудня 2022 року позивачка звернулася із заявою про те, що заява про звільнення була подана під тиском, у час, коли остання перебувала у стані сильного душевного хвилювання, однак доказів такого нею до суду не подано. Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві не зазначила дані про посадових осіб відповідача, які здійснювали тиск і погрожували їй, інформацію про те, які неправомірні дії (фізичного або психологічного характеру) з боку посадових осіб відповідача вживалися щодо неї.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 26 грудня 2022 року відповідач листом №01-26/109 від 24 січня 2023 року повідомив про те, що якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, анулювати таку домовленість можна лише за взаємною угодою про це роботодавця і працівника. Приписами Кодексу законів про працю України для роботодавця не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Наказом ДАП «Україна» №8/В від 09 січня 2023 року «Про надання відпустки» ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка тривалістю 14 календарних днів з 10 січня 2023 року по 23 січня 2023 року. Відпустка була надана у строки, зазначенні у заяві ОСОБА_1 про відпустку від 21 грудня 2022 року, а тому доводи про ненадання відповідачем відпустки є непідтвердженими. Наказом ДАП «Україна» №13/В від 10 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу «Про надання відпустки ОСОБА_1 », на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 січня 2023 року були внесені зміни щодо періоду відпустки.

Враховуючи, що до дати звільнення ОСОБА_1 не було надано жодних доказів на підтвердження сильного душевного хвилювання, а також інформації про те, які неправомірні дії (фізичного або психологічного характеру) з боку посадових осіб вживалися щодо неї, керуючись пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ДАП «Україна», підприємство мало право не скасовувати домовленість з позивачкою про звільнення за угодою сторін. Позивачкою власноручно написано заяву про звільнення її з посади за угодою сторін з 24 січня 2023 року. Так, вказана заява містить дату її складання - 21 грудня 2022 року, підпис позивачки, підставу для звільнення - угода сторін та дату звільнення - 24 січня 2023 року, а також була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція керівника (до наказу 22 грудня 2022 року), тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору.

Наказом ДАП «Україна» №42/0 від 20 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 » було звільнено позивачку, інструктора-провідника бортового служби організації навчання і тренування льотного складу з 24 січня 2023 року за угодою сторін, згідно пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, відповідач, із урахуванням діючого законодавства, вважає, що якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Доводи про ненадання відпустки чи пред`явлення певних умов відповідачем до позивачки для отримання відпустки не підтверджено будь-якими доказами, навпаки, відпустка була надана позивачці у строки, зазначені в заяві про відпустку від 21 грудня 2022 року і заява містить резолюцію генерального директора відділу кадрів підприємства без будь-яких умов. Крім того, доводи позивачки про душевне хвилювання чи будь-які неправомірні дії з боку відповідача (психологічні чи фізичні) не підтверджені будь-якими доказами.

Також не є правдивими доводи позивачки про заготовлення відповідачем шаблонів заяв про звільнення, оскільки законодавством не заборонено встановлювати зразки та шаблони заяв з кадрових питань. Крім того, шаблон заяви, наданий позивачці, не містив завідомо набраних ініціалів останньої, дати звільнення, дати підписання заяви. Позивачкою власноручно було зазначено посаду, ПІБ, дату звільнення, дату підписання заяви та підпис. Крім того, позивачкою не зазначено, ким саме здійснювався психологічний тиск на неї задля примусу написання заяви для звільнення.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

06 червня 2023 року представником позивачки, у відповідності до ст. 179 ЦПК України, подано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачем у відзиві спотворюються окремі факти, що мали місце при звільненні позивачки. Зокрема, у відзиві зазначено, що: «…відпустка була надана у строки визначені у заяві ОСОБА_1 про відпустку від 21 грудня 2022 року. Отже, версії позивача про шантаж з боку керівництва щодо ненадання відпустки не підтверджуються». Разом із цим, вказане твердження фактично спростовано самими посадовими особами ДАП «Україна», зокрема, 21 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до роботодавця із заявою про надання частини щорічної основної відпустки з 10 січня 2023 року. Потреба у такій відпустці виникла у ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 готувався до проведення складної медичної операції. Цей факт був відомий представникам роботодавця, оскільки ОСОБА_1 їм про це повідомила особисто, однак роботодавцем було відмовлено у погодженні заяви про відпустку без пояснення будь-яких причин. При цьому представниками роботодавця було висловлено умову, за якої така відпустка може бути надана, а саме написання заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін.

21 грудня 2022 року, з огляду на те, що ОСОБА_1 потребувала відпустки для підготовки до операції і догляду за чоловіком, яку їй погодились надати тільки після подання заяви про звільнення, опинившись в стресовій ситуації, яку, скориставшись несприятливими сімейними обставинами останньої, створив роботодавець, шляхом психологічного та морального тиску на ОСОБА_1 , остання написала таку заяву, не маючи при цьому жодного реального волевиявлення, направленого на звільнення із займаної посади, у тому числі за угодою сторін. Більше того, роботодавець не повідомляв і про стан розгляду заяви про відпустку, тримаючи ОСОБА_1 у постійному стані душевного хвилювання та сильному стресі. Навіть в останній робочий день перед запланованою датою відпустки ОСОБА_1 не мала жодної інформації про відпустку.

10 січня 2023 року, у перший запланований день відпустки, ОСОБА_1 змушена була вийти на роботу і вже після 15 год. представник роботодавця ОСОБА_3 повідомив про те, що їй надано відпустку з 10 січня 2023 року по 23 січня 2023 року відповідно до наказу № 8/B від 09.01.2023. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вже фактично відпрацювала 10 січня 2023 року, остання попросила внести зміни до цього наказу, подавши відповідну заяву про заміну дня початку відпустки на 11 січня 2023 року. Цей факт підтверджує також і напис «не заперечую», зроблений власноручно ОСОБА_3 . Після цього, відповідно до наказу №13/B від 10 січня 2023 року, відповідні зміни були внесені і датою початку відпустки вказано 11 січня 2023 року. Тому представник позивачки вважає твердження відповідача про надання її відпустки вчасно неприпустимими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Крім того, сторона позивача звертає увагу також і на порушення під час звільнення ОСОБА_1 п.1.7 Положення про службу організації навчання і тренувань льотного складу № 8 від 15 червня 2022 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Куликом О.І. поданоа апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні фактичним обставинам справи а також таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ДАП «Україна» проти доводів апеляційної скарги заперечувало, ввжаючи, що рішення винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовного того, що сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудового договору, оскільки заява про звільнення позавички містить дату її складання 21 грудня 2022 року, підпис позивачки, підставу для звільнення - угода сторін, та дату звільнення - 24 січня 2023 року. Така заява була прийнята відповідачем, про що свідчить резолюція керівника «до наказу 22.12.2022».

Також вказали, що при ухваленні рішення суд врахував висновки Верховного Суду щодо звільнення працівників за угодою сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кулик О.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ДАП «Україна» Заврзіна В.І. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючиь на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахуваши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 21 грудня 2022 року інструктором - провідником бортовим ОСОБА_1 на ім`я генерального директора ДАП «Україна» подано заяву про надання частини щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 10 січня 2023 року.

Крім того, 21 грудня 2022 року інструктором - провідником бортовим ОСОБА_1 на ім`я генерального директора ДАП «Україна» подано заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 24 січня 2023 року.

Наказом генерального директора ДАП «Україна» №8/В від 09 січня 2023 року «Про надання відпустки» ОСОБА_1 була надана щорічна основна відпустка тривалістю 14 календарних днів з 10 січня 2023 року по 23 січня 2023 року.

Наказом генерального директора ДАП «Україна» №13/В від 10 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу «Про надання відпустки ОСОБА_1 », на підставі заяви ОСОБА_1 № 37/01-15 від 10 січня 2023 року були внесені зміни щодо періоду відпустки, зокрема, визначено період з 11 січня 2023 року по 23 січня 2023 року.

Таким чином, оскільки відпустка була надана позивачці у строки, визначені у заяві про відпустку від 21 грудня 2022 року, зі зміною періоду, про який просила позивачка в заяві №37/01-15 від 10 січня 2023 року, суд вважає недоведеними доводи сторони позивача щодо неналежного забезпечення вчасного надання відпустки.

Наказом генерального директора ДАП «Україна» №42/О від 20 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 » позивачку звільнено 24 січня 2023 року з посади інструктора - провідника бортового служби організації навчання тренувань льотного складу за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно поданої нею заяви від 21 грудня 2021 року.

Одночасно при винесені вказаного наказу було зобов`язано відділ розрахунків та звітності бухгалтерської служби провести фінансовий розрахунок з ОСОБА_5 , відповідно до ст. 116 КЗпП України виплатити грошову компенсацію за 25 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Наказом генерального директора ДАП «Україна» №43/О від 23 січня 2023 року внесено зміни до п. 2 наказу № 42/О від 20 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 », зокрема, змінено кількість днів виплати грошово компенсації з 25 на 26 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, відповідно до ст. 116 КЗпП України.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19) зазначено, що:

згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є угода сторін. У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення - 24 січня 2023 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року по справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19) вказано, що:

розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Так, приписами КЗпП для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц (провадження № 61-14807св18), у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19). Підстави відступити від цих висновків судом не встановлено.

З урахуванням викладеного та виходячи зі встановлених судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За відсутності належних та допустимих доказів існування такої згоди відповідача, висновок суду першої інстанції, що звільнення ОСОБА_1 проведено із дотриманням вимог КЗпП України, є обґрунтованим.

Судом не встановлено, що станом на момент складання заяви про звільнення за угодою сторін було відсутнє відповідне волевиявлення позивача про припинення трудового договору за зазначеною підставою, наступна зміна власного рішення позивача не впливає на чинність досягнутої домовленості з роботодавцем (без його згоди на таку зміну).

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану адвокатом Куликом О.І. без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга залишаються без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Куликом Олегом Ігоровичем - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2023 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна