Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4332/22
Номер провадження2/711/299/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Піковського В.Ю.,

за участі:

секретаря судових засідань - Пасічної Н.В., Буйновської А.П.,

представника позивача - адвоката Накоп`юка Я.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

керуючись ст.ст.259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3., який діє на підставі ордеру серії СА №1017571 від 01.09.2022, - звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати в розмірі 93 500грн та з оплати комунальних послуг щодо об`єкта оренди в розмірі 17 000грн. Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що відповідачем порушено умови укладеного між сторонами договору оренди квартири №1 від 01.02.2021, оскільки відповідач, як орендар, не здійснював своєчасно платежів по орендній платі та оплаті комунальних послуг щодо орендованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, як орендаря, за період з 01.02.2021 по 15.07.2022 розмір заборгованості відповідача по орендній платі складає 93 500грн, що обчислений за ставкою орендної плати 5500грн на місяць. Також відповідачем не здійснювалась оплата комунальних послуг щодо орендованого житла, внаслідок чого розмір заборгованості по оплаті таких послуг за період оренди складає 17 000грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань, то позивач звернувся до суду.

Відповідачем письмового відзиву не надано, проте в усних поясненнях відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у позові.

29.09.2022 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

28.02.2023 від представника відповідача - адвокат Попова І.П., яка діє на підставі ордеру серії СА №1049040 від 27.02.2023, - на адресу суду надійшов відзив проти позову, проте відповідний відзив усною ухвалою суду від 26.09.2024 залишений без розгляду.

За клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 29.11.2023 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документа, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для з`ясування відповідей на наступні питання: 1) Чи виконаний підпис в договорі оренди квартири № 1 від 01.02.2021 на сторінках 1,2,3 та на сторінці 4 від імені орендаря однією і тією ж особою? 2) Чи виконаний підпис в договорі оренди квартири № 1 від 01.02.2021 на сторінках 1,2,3 та на сторінці 4 від імені орендаря ОСОБА_1 чи іншою особою із наслідуванням його підпису або з використанням будь-яких технічних засобів? 3) В якій послідовності нанесені на сторінці 4 в договорі оренди квартири № 1 від 01.02.2021 підпис від імені орендаря та друкований текст місцезнаходження та реквізитів орендаря, що перетинаються? 4) Чи був наявний підпис, виконаний від імені орендаря, на сторінці 4 при нанесенні друкованого тексту місцезнаходження та реквізити орендаря?

16.04.2024 судом постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі на час проведення експертизи.

29.05.2024 судом поновлено провадження у справі для вирішення клопотання судових експертів КНДІСЕ Черкаського відділення від 06.05.2024 за № 275/24-23 про надання дозволу на застосування руйнуючих методів дослідження.

12.06.2024 судом постановлено ухвалу, якою надано дозвіл судовим експертам Мамчуру О.В. та Крикливенко Т.Я. на застосування руйнуючих методів дослідження для проведення судової експертизи задля виконання ухвали суду від 29.11.2023 про призначення по справі №711/4332/22 судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів. Одночасно судом ухвалено рішення про зупинення провадження по справі на час призначення експертизи.

05.07.2024 на адресу суду надійшло повідомлення від Черкаського відділення КНДІСЕ про залишення без виконання ухвали суду від 29.11.2023 у зв`язку з несплатою рахунку за проведення судової експертизи, внаслідок чого було продовжено судовий розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Накоп`юк Я.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1070745 від 29.11.2023, - підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Пояснив, що відповідач фактично користувався орендованою квартирою до 15.07.2022, тобто до того моменту, коли фактично передав ключі від орендованої квартири представнику позивача.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що у 2021 року між ним та ОСОБА_3 в усній формі був укладений договір оренди квартири, відповідно до якого відповідач разом з сім`єю мав проживати в орендованій квартирі протягом одного року. За домовленістю сторін відповідач мав заселитися в орендовану квартиру та провести там ремонт, що мало враховуватись як плата за користування об`єктом оренди. У травні 2021 року за пропозицією ОСОБА_3 ним було підписано договір оренди цієї квартири і в такому договорі було відображено відомості про придбаний відповідачем холодильник. Натомість позивачки не було при підписанні договору, бо вона була за кордоном, а зміст договору, що наданий суду не відповідає тому змісту, який підписував відповідач. Зазначив, що під час проживання в цій квартирі він здійснив багато ремонтних робіт з поліпшення її технічного стану (зміна шпалер; фарбування стін тощо). Також ним були придбані холодильник та пральна машина, які залишені в цій квартирі. В жовтні-листопаді 2021 року він переїхав жити до іншої квартири, яка належить ОСОБА_4 , і з того часу припинив користуватися об`єктом оренди. Зауважив, що виконані ним ремонтні роботи в об`єкті оренди, а також придбані холодильник і пральна машина, які залишились в тій квартирі, мають враховуватись як орендна плата, а відтак в нього відсутні будь-які невиконані грошові зобов`язання перед позивачкою.

За клопотанням сторін в судовому засіданні в якості свідків допитані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ..

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною відповідача. За усною домовленістю з ОСОБА_3 вона разом з відповідачем вселилися до квартири, що належить матері ОСОБА_3 . Під час проживання в цій квартирі вона з відповідачем робили там ремонтні роботи (заміна шпалер; фарбування стін), придбали побутову техніку (холодильник та пральна машина) та килим. Власниця квартири - ОСОБА_2 - відвідувала квартиру після ремонтних робіт і в неї не було претензій щодо їх якості. З квартири вони виселились восени 2021 року, а всі поліпшення та речі залишились в квартирі. Зазначила, що вона не була присутньою при підписанні відповідачем договору оренди.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач та ОСОБА_3 є кумами між собою, а він знає їх обох. З лютого і до осені 2021 року відповідач з сім`єю проживав у квартирі матері ОСОБА_3 . Йому це відомо, бо він допомагав відповідачу перевозити речі до такої квартири під час заселення та під час її звільнення, а також допомагав з проведенням ремонтних робіт. Зазначив, що ОСОБА_3 був присутнім під час звільнення відповідачем такої квартири восени 2021 року і відповідач передав ОСОБА_3 ключі від квартири. Після того, як відповідач виселився з квартири, то в ній залишились меблі та речі, які купувались відповідачем під час його там проживання. Зауважив, що не володіє інформацією стосовно фінансових зобов`язань, пов`язаних із проживанням відповідачем у такій квартирі.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що перебуває у дружніх стосунках з матір`ю відповідача. Зазначив, що йому відомо про те, що відповідач на підставі усної домовленості з ОСОБА_3 проживав у належній останньому квартирі, але конкретні умови їх домовленості йому невідомі. У жовтні 2021 року відповідач виселився з квартири ОСОБА_3 та заселився до квартири, що належить свідкові. Зауважив, що він абсолютно впевнений в тому, що пральну машину та холодильник, які купував відповідач для їх використання у квартирі ОСОБА_3 , залишились в тій квартирі, бо ці речі не забирались відповідачем. Він допомагав ще заносити побутову техніку до квартири та проводити там ремонт.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачці - ОСОБА_2 - на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об`єкт оренди), - яка набута нею на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2020, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /т.1 а.с.6/.

01.02.2021 між позивачкою, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди №1 такої квартири /т.2 а.с.2-5/.

Відповідно до умов договору квартира передавалась в оренду на умовах сплати орендарем орендної плати в розмірі 5500грн на місяць (п.5.1 Договору), а також обов`язку орендаря відшкодувати орендодавцю вартість житлово-комунальних послуг (п.5.5 Договору). Умовами договору передбачено, що він укладається строком на шість місяців (п.4.1 Договору).

З 01.02.2021 відповідач заселився до Об`єкту оренди.

Під час проживання в Об`єкті оренди відповідачем були придбані холодильник та пральна машина, які використовувались ним під час проживання в такій квартирі і залишились в ній після того, як відповідач припинив користування таким житлом.

Зазначені обставини справи, окрім їх підтвердження письмовими доказами, визнаються сторонами і не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, а тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України суд вважає їх доведеними.

На теперішній час відповідач не користується Об`єктом оренди, оскільки у листопаді 2021 року виселився з такого житла.

31.01.2022 позивачка звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з нього на її користь грошові кошти за оренду Об`єкту оренди в розмірі 55 000грн. За результатом розгляду відповідного позову Соснівський районний суд м. Черкаси ухвалив заочне рішення від 02.11.2022 у справі №712/1093/22, яким задовольни позовні вимоги. Натомість за заявою відповідача відповідне заочне рішення було скасоване судом ухвалою від 14.04.2023. В подальшому матеріали судової справи №712/1093/22 відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.06.2023 були передані за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.08.2023 відповідний позов було залишено без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України. Постановляючи відповідну ухвалу суд виходив з того, що зміст позовних вимог в межах цивільної справи №711/4332/22 повністю охоплює зміст позовних вимог у справі №712/1093/22 і є більшим, оскільки стосується більш ширшого періоду часу зобов`язання відповідача, що ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору оренди №1 від 01.02.2021р.. Беручи до уваги, що у справі №711/4332/22 провадження по справі відкрито на підставі позовних вимог, які охоплюють зміст позовних вимог по справі №712/1093/22, то з урахуванням процесуальної поведінки позивача суд дійшов висновку, що найдоцільнішим є залишення без розгляду позовної заяви в межах справи №712/1093/22, оскільки розгляд первинних позовних вимог в межах цивільної справи №711/4332/22 сприятиме більш швидкому, повному та об`єктивному вирішенню суті спору між сторонами в одному провадженні, одним судом.

Зазначені обставини справи підтверджуються змістом відповідних судових рішень, які наявні у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому є загальновідомими і не потребують доказування на підставі ч.3 ст.82 ЦПК України.

Після припинення відповідачем користування Об`єктом оренди між сторонами не укладався акт прийому-передачі (повернення) квартири в порядку, передбаченому розділом 8 договору оренди квартири №1 від 01.02.2021.

У зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та відсутністю повного і належного розрахунку з оплати оренди квартири позивач звернувся з зазначеним позовом до суду та вимагає стягнути з відповідача заборгованість з оплати орендної плати за період з 01.02.2021 по 15.07.2022, тобто за 17 місяців оренди, а також заборгованість з оплати комунальних послуг за цей період в сумі 17 000грн.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання зобов`язань, які виникають з договору найму житла, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та положеннями укладеного між сторонами договору оренди квартири №1 від 01.02.2021 (далі - Договір оренди).

Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч.1, 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.627 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.761 ЦК право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з ч.1, 3 ст.810 ЦК за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі (ч.1 ст.811 ЦК).

Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому (ч.1, 2 ст.812 ЦК).

За змістом ч.1 ст.763 ЦК договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За статтею 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.821 ЦК).

Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло.

За змістом частин першої-третьої статті 820 ЦК розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч.2 ст.762 ЦК).

Згідно ст.526 ЦК зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч.1 ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що спір між сторонами зумовлений порушенням відповідачем умов Договору оренди та обумовлюється оспоренням сторонами дати припинення дії такого договору, а також порядку розрахунків та розміру орендної плати, внаслідок чого існує потреба у судовому врегулюванні спору.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК).

Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і п.6 ст.3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зазначив, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Згідно ч.3 ст.13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою зазначеної вимоги закону суд може відмовити у захисті її цивільного права та інтересу (ч.3 ст.16 ЦК).

Положення ч.3 ст.16 ЦК є домірним засобом досягнення такої мети, як стимулювання учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав (п.5.5 Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2021 №2-р(ІІ)/2021).

Отже слід виснувати, що суперечлива поведінка особи є порушенням засад добросовісності, а відтак може бути підставою для відмови у захисті цивільних прав та інтересів такої особи.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що користування відповідачем Об`єктом оренди обумовлене укладанням ним з позивачкою Договору оренди на умовах, передбачених таким договором. Заперечуючи проти умов такого договору відповідач посилався на ту обставину, що такий договір не підписаний безпосередньо позивачкою, а відповідач підписав лише останню сторінку такого договору, а отже не погоджував умови, що викладені на перших трьох сторінках наданого суду примірника оригіналу такого договору. В той же час відповідач не заперечує тієї обставини, що позивачка надала згоду на передання Об`єкту оренди в оренду відповідачу, а також тієї обставини, що в інтересах позивачки діяв її син ОСОБА_3 ..

В цьому контексті суд зауважує, що у договірних цивільних правовідносинах особа може брати участь як сама безпосередньо так і через свого представника. Обсяг прав та обов`язків повіреної особи визначається змістом доручення, яке повіреному видає довіритель. В той же час закон (норми глави 68 ЦК) не визначає обов`язковості існування доручення у письмовій формі, а відтак повірена особа може діяти і на підставі усного розпорядження довірителя, якщо інше прямо не передбачено законом. Визначальною обставиною є те, щоб дії повіреного були погоджені довірителем, оскільки в іншому випадку довіритель може оспорити відповідний правочин (договір), в якому його інтереси були представлені повіреною особою, яка перевищила межі наданих їй повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка визнає факт укладання договору оренди з відповідачем, в якому вона виступила орендодавцем, на умовах, передбачених договором оренди квартири №1 від 01.02.2021. Відповідний договір був підписаний з боку відповідача, як орендаря, і відповідач приступив до фактичного користування Об`єктом оренди. Позивачка не оспорює змісту умов Договору оренди та повноважень свого представника при визначенні умов та укладанні такого договору, а отже необґрунтованими є доводи відповідача про відсутність між сторонами договірних правовідносин, а також про те, що відповідні відносини не регулюються положеннями Договору оренди.

Необґрунтованими є і доводи відповідача про відсутність погодження ним умов Договору оренди, які викладені на перших трьох сторінках такого договору, оскільки всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду належних, з точки зору допустимості та достатності, доказів того, що відповідний договір укладався на інших умовах, а також того, що відповідач не підписував перших трьох сторінок наданого суду Договору оренди. Варто зауважити, що за клопотанням відповідача судом призначалась у справі судова почеркознавча експертиза, проте така експертиза не була проведена у зв`язку з ухиленням відповідача від її оплати, що унеможливило проведення такої експертизи. Отже слід виснувати, що відповідачем не спростовано презумпцію правомірності та дійсності умов договору оренди квартири №1 від 01.02.2021, укладеного між сторонами, а відтак спірні правовідносини регулюються положеннями такого договору.

За умовами такого договору відповідач мав щомісяця здійснювати оплату орендних платежів не пізніше 15 числа кожного наступного місяця в розмірі 5500грн. Будь-якого іншого порядку розрахунку між сторонами за оренду квартири відповідний договір не містить. В той же час за обставинами справи судом встановлено, що відповідачем сплачувались на користь позивачки відповідні орендні платежі, а відтак доводи сторони позивача про наявність порушеного відповідачем грошового зобов`язання з оплати орендних платежів за період користування Об`єктом оренди є обґрунтованими.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалась на те, що Договір оренди діяв протягом 17 місяців в період з 01.02.2021 по 01.07.2022. Надаючи оцінку обставинам щодо строку дії Договору оренди суд виходить з наступного.

Під час даного судового провадження відповідач спочатку стверджував, що користувався Об`єктом оренди до листопада 2021 року (пояснення в судовому засіданні 21.10.2024), але згодом пояснював, що таке користування відбувалось до жовтня 2021 року включно, оскільки з листопада 2021 року він вже проживав в іншій орендованій квартирі.

Всі допитані судом свідки також пояснили, що Об`єкт оренди перебував у користуванні відповідача до осені 2021 року, вживаючи при цьому наступні визначення: «осінь 2021 року»; «жовтень 2021 року»; «жовтень-листопад 2021 року» тощо.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка 31.01.2022 вперше звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за Договором оренди. У відповідній позовній заяві позивачка зазначила, що у грудні 2021 року повідомила відповідача про припинення Договору оренди у зв`язку з порушенням умов договору, внаслідок чого розмір заборгованості відповідача по сплаті орендної плати за період з 01.02.2021 по 31.12.2021 складає 55 000грн. Наводячи у позові відповідний розрахунок позивачка зазначила, що відповідна заборгованість складається з орендної плати за 10 місяців. Таким чином позивачка первісно визнавала той факт, що договір припинив свою дію у грудні 2021 року, а розмір заборгованості відповідача по орендній платі станом на 31.12.2021 (кінцевий термін розрахункового періоду), як і станом на 31.01.2022 (дата першого звернення позивачки до суду в рамках судової справи №712/1093/22) складав 55 000грн, тобто орендна плата за 10 місяців оренди квартири.

Аналізуючи вищенаведені обставини з урахуванням принципу розумності та добросовісності, з огляду на концепцію заборони суперечливої поведінки, суд доходить висновку, що належним чином підтверджується та обставина, що Об`єкт оренди перебував у користуванні відповідача в період до листопада 2021 року, а з грудня 2021 року відповідний договір припинив свою дію. Беручи до уваги зміст умов Договору оренди щодо порядку розрахунків між сторонами (розрахунковий період - місяць; термін розрахунку - до 15 числа наступного місяця) та відсутність погодження сторонами конкретної дати припинення строку дії Договору оренди, то слід виснувати, що загальний період оренди тривав з 01.02.2021 по 30.11.2021, що складає 10 місяців.

Враховуючи, що суду не надано доказів на підтвердження доводів відповідача про те, що ним своєчасно та в повному обсязі вносилась орендна плата на умовах, передбачених Договором оренди, то суд приходить до висновку, що відповідач допустив порушення свого зобов`язання в частині сплати орендних платежів протягом строку дії Договору оренди, який складає 10 місяців і обчислюється з 01.02.2021 до 30.11.2021, а відтак має борг перед позивачкою з орендної плати за 10 місяців користування квартирою, що складає 55 000грн (5500грн * 10 місяців), а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню.

В цьому контексті, враховуючи доводи сторони відповідача, суд звертає увагу, що статтею 819 ЦК передбачено, що поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором (ч.1), а капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором (ч.2). Отже питання відшкодування витрат, здійснених відповідачем за період проживання в орендованій квартирі, які обумовлені проведенням певних ремонтних робіт, залежить від виду та змісту таких робіт (поточний чи капітальний ремонт) і може бути вирішено між сторонами в окремому договірному чи судовому порядку.

Це ж стосується і побутової техніки, яка була придбана відповідачем і залишена в квартирі позивачки. В аспекті цього питання суд зауважує, що вартість такої техніки може бути врахована в якості сплати орендних платежів виключно за згодою сторін. За відсутності такої згоди відповідач має право витребувати у позивачки відповідну техніку на підставі ст.1212 ЦК, а при неможливості її витребування вимагати відшкодування її вартості на підставі ст.1213 ЦК.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних платежів за період користування Об`єктом оренди, то суд звертає увагу на наступне.

За змістом п.5.5 Договору оренди на орендаря покладався обов`язок з відшкодування орендодавцю платежів, пов`язаних з утриманням квартири (квартплата; комунальні платежі). Передумовою такого відшкодування визначено надання орендодавцем копій відповідних квитанцій або надсилання їх фотокопій за допомогою засобів електронного зв`язку орендарю. Також в договорі передбачено, що такі платежі відшкодовуються орендодавцю до 15-го числа кожного поточного місяця.

Пунктом 5.6 Договору оренди передбачено, що для використання послуг телефонного зв`язку, використання мережі інтернет, домофону тощо, орендар самостійно укладає договори з суб`єктами надання таких послуг і здійснює оплату за них.

Аналіз змісту відповідних умов договору свідчить, що зобов`язання орендаря полягає у відшкодуванні орендодавцю витрат на оплату конкретних житлово-комунальних послуг, передбачених п.5.5 Договору оренди, і відповідне зобов`язання обумовлюється наданням орендодавцем орендарю копій відповідних квитанцій.

Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України суду не надано доказів надання позивачкою відповідачу копій відповідних квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг для здійснення відповідачем відшкодування їх вартості. До того ж позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які б дозволяли з`ясувати обґрунтованість розміру нарахування та обчислення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період перебування Об`єкту оренди в оренді у відповідача. Надані стороною позивача квитанції для оплати певних житлово-комунальних послуг підтверджують існування заборгованості станом на липень 2022року, проте не містять інформації щодо періоду утворення такої заборгованості та алгоритму її обчислення. Крім цього, позивачка обґрунтовує заборгованість по комунальним платежам за більший період, ніж який враховується судом при стягнені боргу за оренду житла, що було доведено під час судового розгляду.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг щодо об`єкта оренди в розмірі 17 000грн є необґрунтованими.

Також при формуванні висновків щодо результату вирішення спору між сторонами суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

З огляду на вищевикладені положення суд не вбачає необхідності у наданні відповіді на всі інші аргументи сторін, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду та не мають правового значення для результату розгляду справи.

Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), наслідки спірної ситуації, суть та обставини спірних правовідносин, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку наданим суду доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах суми 55 000грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідні судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом в сумі 1005грн /а.с.1/.

В даному випадку ціна позову складала 110 500грн, а задоволенню підлягають вимоги в межах суми 55 000грн, що складає 49,8% від ціни позову. Отже на підставі ч.1, 2 ст.141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору на суму 500,50грн (1005грн * 49,8%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди квартири №1 від 01.02.2021 в розмірі 55 000 грн та 500,50 грн в якості відшкодування судових витрат, тобто всього стягнути суму коштів в розмірі 55 500 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складений 09 грудня 2024 року.

Головуючий: В. Ю. Піковський