Справа № 740/5796/23
Провадження № 2/740/109/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

за участю:

прокурора Данченко О.М.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника - адвоката Дорошенка Г.М.,

під час відкритого судового засідання в залі суду в м. Ніжині у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області розглядається зазначене кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_1 на 60 діб, надавши клопотання у письмовому виді.

Обвинувачений ОСОБА_1 , захисник - адвокат Дорошенко Г.М., заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, вказуючи на можливість запобігти таким запобіжним заходом ризикам, наведеним прокурором, які є не підтверженими та надуманими.

Заслухавши учасників кримінального провадження, які брали участь у судовому засіданні, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2023 строк тримання під вартою ОСОБА_1 продовжено до 15.01.2024.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження строку тримання під вартою допускається, якщо існуюють обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також коли наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан обвинуваченого; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_1 тривалий час тримається під вартою. Водночас характер та фактичні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їх кількість, свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Суд враховує також позицію викладену ЄСПЛ у справах «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 та «Волосюк проти України» від 12.03.2013, відповідно до якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинуваченого від суду.

Суд враховує особу обвинуваченого, його молодий вік, сімейний стан, відсутність офіційного постійного місця роботи, пред`явлене обвинувачення у вчиненні 14 злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, з яких вину у вчиненні 7 злочинів він визнає повністю, у вчиненні 1 злочину частково, заперечуючи частину з переліку майна, у викраденні якого обвинувачується, у вчиненні 6 злочинів вину заперечує повністю. Злочини є тяжкими, що безальтернативно караються позбавленням волі на тривалий строк, а тому суд вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, переховування від суду, існувати не перестали, з урахуванням і того, що із заявлених стороною обвинувачення 4 свідки на даний час не допитані у суді.

Наявність постійного місця проживання, проживання із дружиною, матір`ю пенсіонером, із врахуванням наведених вище обставин, не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлений ризик до маловірогідності настання чи повністю його виключити, також вказані обставини не були стримуючим фактором при вчиненні обвинуваченим інкримінованих дій, які ним визнаються повністю, по відношенню до потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_1 судимий за тяжкий злочин проти власності.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним з існуючими ризиками на цей час, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Суд враховує неможливість завершення судового провадження до закінчення строку тримання під вартою до 15.01.2024.

Виходячи з положень ст.182 КПК України, беручи до уваги, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, беручи до уваги, що попередньо визначений розмір застави 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб тривалий час не внесений, а відтак є непомірним, його слід визначити у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн, яка в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, у разі внесення застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 березня 2024 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 60 (шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: р/р UA0005960, одержувач ТУ ДСА України у Чернігівській області, , МФО 820172, банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із зареєстрованого місця проживання (фактичного місця проживання, перебування) без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання та/або роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків визначити протягом двох місяців з часу звільнення ОСОБА_1 з-під варти в результаті внесення застави.

Роз`яснити, що згідно ч. 6, 8, 11 ст. 182 КПК України з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК Україні уповноваженій службовій особі місця ув`язнення у разі внесення застави роз`яснити ОСОБА_1 його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення обвинувачується ОСОБА_1 , передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Копію ухвали негайно направити до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» для виконання та вручити обвинуваченому ОСОБА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 10 січня 2024 року.

Суддя І.М. Карпусь