Номер провадження: 22-ц/813/43/24
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_7 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Коблової О.Д. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року позивачі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до суду з вказаним позовом, який мотивували тим, що 02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 2007/670-2.06/34.

02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, в який 30 березня 2009 року внесені зміни. За умовами п. 1.1. іпотечного договору в іпотеку було передано належну позивача двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З отриманої позивачами ухвали суду від 03 липня 2018 року та позовної заяви про їх виселення та зняття з реєстраційного обліку, вони дізналися про те, що відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформаційна довідка № 102578381 від 03.11.2017) право вланості зареєстровано державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем, Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Одеська область, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, за ПАТ «Укрсоцбанк».

Підставою для виникнення права власності став: іпотечний договір, серія та номер: 44, виданий 22.03.2007 видавник ОСОБА_9 , приватний нотаріс Одеського міського нотаріального округу, договір про внесення змін до Іпотечного договору, серія та номер: 418, виданий 30.03.2010 видавник Гурська О.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу.

Посилаючись на те, що реєстрація права власності проведена з порушенням діючого законодавства, зокрема Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого спірна квартира не підлягає примусовому стягненню, оскільки виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується як постійне місце проживання позивачів, у якій зареєстровані та проживають неповнолітні діти, а орган опіки дозвіл на вчинення відповідного правочину щодо відчуження майна не надавав; Закону України «Про іпотеку» щодо невиконання вимог статті 35 про надіслання іпотекодавцю вимоги про усунення порушень основного зобов`язання; Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень» щодо недотримання черговості визначених статтею 18 дій, оскільки державна реєстрація права власності 30.10.2017 передувало прийняттю рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 02.11.2017, позивачі просили суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ «Укрсоцбанк» та визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 , Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Одеська область про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про проведення державної реєстрації права власності зазначеного майна.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказавши, що до повноважень державного реєстратора не належить проведення звернення стягнення на будь-яке майно, а передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виключні підстави для відмови у задоволенні заяви про державну реєстрацію прав були відсутні. Також зазначив, що установлений законом мораторій на стягнення майна не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

У відзиві на позовну заяву відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що установлений законом мораторій на стягнення майна, а також реєстрація дітей без дозволу іпотекодержателя та після укладення договору не є підставою для скасування реєстрації права власності.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та рішення державного реєстратора відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , вважає оскаржуване рішення суду постановленим з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову, яким, на думку заявниці, судом дана невірна оцінка та не перевірено належним чином щодо того, що проведення державної реєстрації права власності за ПАТ «Уксоцбанк» вчинено в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; у зареєстрований за ПАТ «Укрсоцбанк» квартирі зареєстровані та проживають діти, а реєстрацію вчинено за відсутності згоди органу опіки та піклування, що є порушенням прав дітей; відповідачем при реєстрації права власності на спірну квартиру порушено ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вимоги про усунення порушень позивачами не направлялася, чого під час розгляду справи представником ПАТ «Укрсоцбанк» не оспорювалось; відповідачем порушено порядок реєстрації права власності у ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень», оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 було прийнято пізніше ніж проведена 30 жовтня 2017 року державна реєстрація.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі представника ОСОБА_10 доводи скарги не визнало, рішення суду як законне та обґрунтоване просило залишити без змін, пославшись в обґрунтування своїх доводів на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 12 липня 2018 року під час розгляду справи № 372/977/16-ц щодо неможливості застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у разі коли майно не відчужувалось у примусовому порядку, а також висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 13 червня 2018 року під час розгляду справи № 645/5280/16-ц, відповідно до якого не є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем за наявності згоди іпотекодателя на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за його рішенням. Також вказав, що реєстрація дітей відбулась без дозволу іпотекодержателя та після укладення договору іпотеки, а тому не є підставою для скасування реєстрації права власності за відсутності на момент укладення договору іпотеки право користування спірним майном.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 липня 2021 року замінено відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк».

В судове засідання сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів залишає без задоволення надану відповідачкою ОСОБА_4 заяву від 27 травня 2024 року про відкладення розгляду справу з огляду на розірвання з нею договору представником та необхідністю надання часу для пошуку іншого представника, якого потребує захист інтересів її родини, та зазначає таке.

Справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з грудня 2018 року, апеляційне провадження відкрито 04 лютого 2019 року, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у квітні 2019 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і відповідач.

Участь позивачки ОСОБА_4 та членів її родини інших позивачів по справі - в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення позивачкою ОСОБА_1 сформовано в апеляційній скарзі як першій заяві по суті справи на стадії апеляційного перегляду судового рішення, до якої ОСОБА_4 не явиявила бажання приєднатися.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Заявник не навів у своїй заяві обставин, які б перешкоджали розглянути справу за його відсутності, а також не мотивував необхідність його безпосередньої явки до суду, як і не надав доказів у підтвердження викладених ним у заяві про відкладення розгляду справи обставин.

Вказана поведінка заявниці як одного із позивачів, які ініціювали теперішне цивільне провадження, вочевидь не відповідає засадам добросовісності здійснення учасниками цивільного процесу своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки саме вони мають демонструвати готовність на всіх етапах такого брати участь у судових процедурах.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (ту і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповіднодо п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 рок у справі № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22) зробила висновок про те, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Ця судова практика є незмінною (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду у справа № 521/18393/16-ц (провадження №14-661цс18), у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18 та інші).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що 02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 2007/670-2.06/34, згідно п. 1.1. якого предметом договору є грошові кошти в сумі 60000 дол США на поточні потреби, зі сплатою 12,25 відсотків річних, строком повернення до 21 березня 2022 року.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, тощо кредитор укладає в день укладення цього договору з позичальником та майновими поручителями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , іпотечний договір двокімнатної квартири загальною площею 47,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 379 000,00 грн, що належить ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності п. 1.3.1. Договору кредиту № 2007/670-2.06/34 від 22 березня 2007 року.

Тож 02 березня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, в який в подальшому було 30 березня 2010 року внесені зміни.

Згідно п. 1.1. іпотечного договору в іпотеку було передано належну позивачам двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2017 року (з відкриттям розділу), індексний номер 37898326 від 02.11.2017 11:04:57, ОСОБА_7 , Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», Одеська обл., на підставі іпотечного договору, серія та номер: 44, виданий 22.03.2007, видавник Гурська О.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, договір про внесення змін до Іпотечного договору, серія та номер: 418, виданий 30.03.2010, видавник ОСОБА_9 , приватний нотаріус ОМНО, право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що державний реєстратор, реалізуючи свої функції в межах наданих йому законом повноважень, проводив саме державну реєстрацію прав, а не примусове виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню, оскільки за договором, укладеним між сторонами нерухоме майно не відчужувалося, а вимоги Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, також і реєстрація дітей в іпотечній нерухомості проведена без дозволу іпотекодержателя та після укладення іпотечного договору всупереч вимогам п. 2.1.4. Договору.

Переглядаючи вказане судове рішення, за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо виконання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та надання відповідних доказів державному реєстратору, то судом, незважаючи на невиконання ухвали суду від 27 вересня 2018 року про витребування засвідчених копій документів, які надавалися для державної реєстрації права власності на спірну квартиру, розглянуто справу по суті.

Апеляційним судом на усунення вказаної прогалини, враховуючи підстави позову та доводи апеляційної скарги, ухвалою від 27 лютого 2024 року за клопотання позивачки ОСОБА_1 витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про державну реєстрацію права власності за ним на спірну квартиру, а також від Акціонерного товариства «Сенс Банк», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», копій документів, які подавалися ПАТ «Укрсоцбанк» для оскаржуваної державної реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру.

На виконання ухвали від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради апеляційним судом отримано документи, що були підставою для здійснення державної реєстрації, які, зокрема містять Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 18 серпня 2017 року, спрямоване на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , яке отримане вказаними особами 30 серпня 2017 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31, 32, 33 т. 3).

Наведене свідчить про те, що банком були виконані передбачені статтею 35 Закону України «Про іпотеку» вимоги щодо направлення боржнику та іпотекодавцю повідомлення про усунення порушень кредитного договору з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений спосіб, і позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 цього не спростували.

Щодо поширення на спірні правовідносини дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Отже, до правовідносин з реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем на підставі іпотечного застереження застосовуються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо тимчасової заборони відчуження.

Зазначений висновок узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

У позовній заяві позивачі Ринкови посилалися на те, що спірна квартира, яка є предметом іпотеки, є їх постійним місцем проживання, іншого нерухомого житлового майна вони не мають.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 369/382/17 (провадження № 14-389цс18) вказала, що тягар доведення існування зазначених обставин покладається на позивача, який звернувся до суду, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_6 (відповідальний квартиронаймач), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_4 (дочка) та діти останніх двох зареєстровані в іпотечній квартирі, тобто квартира використовується ними як місце їх постійного проживання.

Відсутність у позивачів іншої нерухомості крім переданої в іпотеку квартири, в якій позивачі та їх родини зареєстровані та проживають, в суді апеляційної інстанції представником відповідача АТ «Сенс Банк» не спростовано, на пропозицію суду про отримання судом таких відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно він заперечував, а суд з власної ініціативи докази не збирає (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, зі змісту Договору кредиту № 2007/670-2.06/34 вбачається, що наданий він на поточні потреби (п. 1.2.).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, наданий позивачці ОСОБА_1 кредит за вказаним кредитним договором є споживчим та наданий він у іноземній валюті, а площа квартири, переданої в іпотеку, не перевищує 140 кв.м.

Наведене свідчить про наявність обумовлених підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обмежень.

Саме вказане помилково не враховано судом, на що цілком слушно посилається у своїй апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , і саме таке призвело до неправильного висновку суду про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає, що за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18), незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) вказала, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є правомірним та ефективним способом захисту, оскільки державний реєстратор одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно проводить державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначивши, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту таких, як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). Скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб.

Отже, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, на яке було звернено стягнення за договором іпотеки, є належним способом захисту прав іпотекодавця за умови, якщо таке майно не було відчужене на користь третіх осіб. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Натомість, помилковими є посилання заявниці на реєстрацію у спірній квартирі неповнолітніх дітей та незаконність вчиненої державним реєстратором реєстраційної дії через це, оскільки предметом позову по справі є перевірка законності вчиненої реєстраційної дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудового порядку, а не вирішення питання щодо житлових прав осіб, зареєстрованих в іпотечній нерухомості.

Як не впливає на вирішенні справи і посилання заявниці на те, що відповідачем державним реєстратором порушено порядок реєстрації права власності у ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень», оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 листопада 2017 року було прийнято пізніше ніж проведена 30 жовтня 2017 року державна реєстрація, оскільки таке не ґрунтується на вимогах ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою внормовано порядок проведення реєстрації, та ст. 19, якою встановлені строки проведення державної реєстрації у строк, що не перевищує п`яти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що в наведеній частині рішення суду ухвалене без дотримання норм матеріального права та з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та рішення та рішення державного реєстратора задовольнити частково та визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про проведення державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», а в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Частина перша статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що кожним позивачем сплачено за подання позову по 704,80 грн та за подання апеляційної скарги позивачем ОСОБА_1 сплачено 1057,20 грн (150% від ставки, що підлягала сплаті за подання позовної заяви), тому з відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь заявниці ОСОБА_1 до стягнення належить 1762 грн, а на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - по 704,80 грн.

Вирішуючи саме таким чином долю судових витрат, колегія суддів виходить з того, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 р. у справі № 823/2042/16 (п. 36)).

Отже, саме Банк як належний відповідач по справі має нести судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а помилкове зазначення позивачками у якості відповідача державного реєстратора Іскрова О.В. не впливає на вирішення спору.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності та рішення та рішення державного реєстратора задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_7 , Одеська обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Одеська область про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) ідентифікаційний номер: 37898326 від 02.11.2017 11:04:57 про проведення державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» ().

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, адреса: м. Київ, вул. В. Васильківська, 100) судовий збір на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) - у розмірі 1762 грн, на користь ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) у розмірі 704,80 грн, на користь ОСОБА_6 (РНКОПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) у розмірі 704,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 31 травня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко