печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді судді Григоренко І.В.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко І.І.,

за участю:

представника позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом:

не з`явився,

представника відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом:

не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.10.2018 року, просить: стягнути з відповідача на користь позивача борг по оплаті за оренду квартири за адресою: АДРЕСА_1 за період з квітня 2015 року до квітня 2018 року, що виник на підставі договору № 1 оренди квартири від 30.05.2012 року, у розмірі 1 583 250,83 грн, а також інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 334 869,92 грн; відшкодування за комунальні послуги спожиті та не оплачені відповідачем під час дії договору № 1 оренди квартири від 30.05.2012 року, а саме: відшкодувати оплату за споживання електроенергії у розмірі 5 291,69 грн., оплату за постачання гарячої води у розмірі 4 574,38 грн., оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення, а також централізоване водовідведення гарячої води у розмірі 930,75 грн., оплату за централізоване опалення у розмірі 1 554,74 грн.; вартість відновлення об`єкту оренди до придатного для подальшого використання стану, а саме відшкодування клінінгових послуг у розмірі 8 400,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за первісним позовом зазначає, що 30.05.2012 року між ОСОБА_1 (далі - Орендодавець) та ОСОБА_2 (далі - Орендар) було укладено договір оренди № 1 (далі - Договір оренди № 1), відповідно до якого Орендодавець передала, а Орендар прийняла в строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно п. 5 Договору оренди № 1, орендна плата за користування квартирою встановлена в розмірі 1 700,00 доларів США, оплата комунальних послуг (квартплата) здійснюється Орендодавцем, оплата за послуги телефонного зв`язку, електроенергію, гарячу та холодну воду, телебачення, інтернет, опалення здійснюється Орендарем. Відповідно до п. 7 Договору оренди № 1, Орендар зобов`язується використовувати квартиру за призначенням (для проживання), не передавати вказану квартиру третім особам, своєчасно вносити орендну плату та платежі, визначені п. 5 Договору оренди. Вказує, що відповідач у порушення умов Договору оренди № 1 не сплатила орендну плату за лютий, березень та квітень 2018 року, а також не оплатила комунальні послуги надані обслуговуючими організаціями під час дії Договору оренди № 1 в квартирі. Зазначала, що 01.06.2018 року квартира повернена Орендарем Орендодавцю та Договір оренди № 1 припинив свою дію. Посилалася на те, що факт дії Договору оренди № 1 між сторонами, а також тривалість відносин за даним Договором оренди № 1 до 01.06.2018 року встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2018 року у справі № 757/6173/18-ц, яке набрало законної сили. Заборгованість Орендаря за споживання електроенергії в квартирі на дату припинення дії Договору оренди № 1 склав 5 291,69 грн., що підтверджується рахунком за електроенергію № 45807396 від 01.06.2018 року. Заборгованість відповідача за постачання гарячої води в квартирі склав 4 574,38 грн. згідно квитанції за квітень 2018 року. Заборгованість Орендаря за централізоване постачання холодної води та водовідведення, а також централізоване водовідведення гарячої води в квартирі склав 930,75 грн. згідно квитанції за травень 2018 року та за централізоване опалення в квартирі - 1 554,75 грн. згідно квитанції за квітень 2018 року. Вважала, що відповідач має відшкодувати на її користь вартість оплати за спожиті та не оплачені під час дії Договору оренди № 1 комунальні послуги. Вказувала, що з січня 2015 року відповідач постійно скаржилася на відсутність коштів, але припиняти дію Договору оренди № 1 вона не хотіла. Крім того, вважає, що стягненню з відповідача підлягають також інфляційні втрати ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нараховані на борг по оренді за період часу з квітня 2015 року до квітня 2018 року у розмірі 334 869,92 грн. Зазначала, що відповідач не підтримувала об`єкт оренди в належному експлуатаційному стані, у зв`язку із чим стан квартири був жахливий, що стало причиною для залучення відповідної клінінгової служби для прибирання квартири. Всього вартість сплачених нею клінінгових послуг склала 8 400 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2018 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Кирилюк (Григоренко) І.В .

На виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2018 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2018 року.

05.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій остання зазначила, що з січня 2015 року відповідач постійно скаржилася на відсутність коштів, але припиняти дію Договору оренди № 1 вона не хотіла. Позивач надала відповідний розрахунок боргу по орендній платі за період часу з квітня 2015 року до січня 2018 року у розмірі 1 449 537,17 грн. Крім того, вважає, що стягненню з відповідача підлягають також інфляційні втрати, нараховані на борг по оренді за період з квітня 2015 року до квітня 2018 року у розмірі 334 869,92 грн. Додатково зазначала, що відповідач не підтримувала об`єкт оренди в належному експлуатаційному стані, у зв`язку із чим стан квартири був жахливий, сморід у ванній кімнаті та вбиральні неможливо було витримати. Зазначене стало причиною для залучення відповідної клінінгової служби для прибирання квартири.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.10.2018 року внесено виправлення у резолютивну частину ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2018 року у цивільній справі № 757/34069/18-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, правильно зазначивши місяць призначення справи до судового розгляду «листопад» замість неправильного вказаного «жовтень».

24.10.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_2 - адвоката Галамая А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про порушення її прав відповідачем. Позивач не є ні власником спірної квартири, ні платником комунальних послуг (власником квартири є ОСОБА_5 , платником комунальних послуг - ОСОБА_6 ). При цьому в договорі відсутні положення про те, що позивач діє від імені та за рахунок власника квартири, а також, що орендні та інші платежі є власністю ОСОБА_1 .

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року, приєднано до матеріалів справи заяву про збільшення позовних вимог, та, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.12.2018 року.

14.11.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_2 - адвоката Галамая А. В. надійшов відзив на позовну заяву (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), в якому представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 належно сплачувала орендну плату та витрати за комунальні послуги. При цьому зазначає, що позивач навмисно не долучає до позовної заяви зошиту, куди вносилися записи про сплату орендних платежів. Звертає увагу на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2018 року у справі № 757/6173/18-ц не встановлено порушень виконання зобов`язань ОСОБА_2 . Вважає неналежними докази щодо проведення клінінгу квартири, оскільки у відповідному акті та рахунку-фактурі не зазначено адреси об`єкта клінінгу. Крім того, позивач не є ні власником спірної квартири, ні платником комунальних послуг.

10.12.2018 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_2 - адвоката Галамая А.В. надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири, в якому представник позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним з моменту укладення Договір оренди № 1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що згідно п. 4 Договору оренди № 1 строк оренди квартири становив з 01.06.2012 рок до 01.06.2014 року. Після закінчення строку оренди вона залишилася проживати у квартирі на невизначений строк за згодою сторін. Зазначала, що пролонгація договору свідчить про належне виконання нею своїх зобов`язань за Договором оренди № 1. Під час розгляду судом справи № 757/6173/18-ц не встановлено порушень виконання зобов`язань ОСОБА_2 . Договір оренди № 1 припинив свою дію 01.06.2018 року, квартира повернулася у розпорядження ОСОБА_1 , проте остання безпідставно просить повернути суми орендних платежів. Посилається на те, що ні, ОСОБА_1 , ні її чоловік ОСОБА_6 не є власниками спірної квартири, довіреність на представництво інтересів власника відсутня, отже, ОСОБА_1 безпідставно отримувала від ОСОБА_2 кошти, а Договір оренди № 1 не відповідає вимогам, додержання яких необхідно для чинності правочину. Посилаючись на положення ст. ст. 204, 215, 216, 236 ЦК України вважає, що Договір оренди № 1 є недійсним з моменту укладення.

14.12.2018 року справу знято зі складу, у зв`язку із зайнятістю головуючого судді у розгляді клопотань органів досудового розслідування як слідчого судді в порядку чергування, судове засідання призначено на 07.03.2019 року.

07.03.2019 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 04.07.2019 року.

04.07.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_2 - адвоката Галамая А.В. надійшло клопотання про повідомлення дати наступного судового засідання.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 14.11.2019 року.

14.11.2019 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_2 - адвоката Галамая А. В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2019 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, зустрічну позовну заяву, та, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні було оголошено перерву до 26.03.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2020 року у зв`язку із першою неявкою позивача, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.07.2020 року.

09.07.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - адвоката Стасюка Р.Ф. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 09.07.2020 року, за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.11.2020 року.

13.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - адвоката Стасюка Р.Ф. надійшли заперечення проти зустрічного позову, в якому зазначено про необґрунтованість доводів зустрічної позовної заяви та відсутність підстав для її задоволення. Представник позивача зазначає, що Договір оренди № 1 було укладено 30.05.2012 року за дорученням власника спірної квартири на підставі довіреності серії ВРС № 064797 від 29.05.2012 року, та, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, 810 ЦК України, вважає Договір оренди № 1 таким, що укладений правомірно, підстави для визнання його недійсним відсутні.

16.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - адвоката Стасюка Р.Ф. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 16.11.2020 року, за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 02.03.2021 року.

02.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ОСОБА_1 - адвоката Стасюка Р.Ф. надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 02.03.2021 року за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 12.04.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час та місце судового засідання, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 17.08.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири та вимоги за зустрічною позовною заявою об`єднано в одне провадження з первісним позовом; постановлено здійснювати розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 14.12.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 16.06.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2022 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 17.10.2022 року.

17.10.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, підготовче засідання призначено на 02.02.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 22.02.2024 року.

22.02.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 30.04.2024 року.

30.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 30.04.2024 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 04.07.2024 року.

04.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про здійснення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

В судове засідання 04.07.2024 року учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та електронною поштою.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенні, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 30.05.2012 року між ОСОБА_1 (далі - Орендодавець) та ОСОБА_2 (далі - Орендар) укладено Договір оренди № 1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 5 Договору оренди № 1, орендна плата за користування квартирою встановлена в розмірі 1 700,00 доларів США, оплата комунальних послуг (квартплата) здійснюється Орендодавцем, оплата за послуги телефонного зв`язку, електроенергію, гарячу та холодну воду, телебачення, інтернет, опалення здійснюється Орендарем.

Відповідно до п. 7 Договору оренди № 1, Орендар зобов`язується використовувати квартиру за призначенням (для проживання), не передавати вказану квартиру третім особам, своєчасно вносити орендну плату та платежі, визначені пунктом 5 Договору оренди.

Згідно акту приймання орендованого житла та майна, що у ньому знаходиться, від 30.05.2012 року ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняла в строкове платне користування зазначені в Договорі оренди № 1 квартиру та майно згідно з цим актом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03.05.2018 року у справі № 757/6173/18-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою та усунення перешкод в користування квартирою задоволено; визнано за ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_2 на підставі договору оренди квартири АДРЕСА_3 від 30.05.2012 року до 01.06.2018 року; усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом заборони орендодавцю ОСОБА_1 відвідувати квартиру АДРЕСА_2 без орендодавця ОСОБА_2 на період дії договору оренди квартири АДРЕСА_3 від 30.05.2012 року, а саме до 01.06.2018 року.

Як визначено у ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, наявність договірних відносин між сторонами встановлено рішенням суду, відтак, даний факт не підлягає доказуванню.

Крім того, сторонами визнано, що Договір оренди квартири № 1 від 30.05.2012 року припинено 01.06.2018 року, отже, 01.06.2018 року припинені і договірні відносини між сторонами.

Частиною першою статті 82 ЦПК України також встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, факт припинення договірних відносин між сторонами 01.06.2018 року також не підлягає доказуванню.

Відповідно до довіреності серії ВРС № 064797 від 29.05.2012 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, передавати в оренду.

20.06.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з претензією про стягнення боргу, що виник на підставі Договору оренди № 1 від 30.05.2012 року по орендній платі, комунальним платежам та відшкодуванню витрат на відновлення квартири.

Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 820 ЦК України, розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за найм житла, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за найм житла не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за найм житла не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу зі сплати орендних платежів, ОСОБА_1 зазначила період часу з лютого 2018 року до квітня 2018 року, тобто за три місяці.

Збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь борг зі сплати орендних платежів за період з квітня 2015 року до квітня 2018 року, тобто за три роки.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В юридичній практиці застосовується доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Очевидно, що, ОСОБА_1 , звернувшись до суду з цим позовом та зазначивши про наявність заборгованості зі сплати орендних платежів лише за три місяці (з лютого 2018 року до квітня 2018 року), а згодом збільшивши позовні вимоги шляхом стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів за три роки, що суперечить попередній поведінці позивача, діє недобросовісно.

Суд враховує наявність у ОСОБА_1 передбаченого п. 2 ч.2 ст. 49 ЦПК України права на збільшення розміру позовних вимог, проте, ураховуючи обставини справи, вважає такі дії недобросовісними, оскільки на момент звернення до суду позивачу достеменно було відомо про період заборгованості відповідача за первісним позовом. Крім того, у матеріалах справи наявна копія претензії, адресована ОСОБА_2 на суму 133 713,66 грн., тобто вимога про сплату заборгованості за оренду за три місяці (з лютого 2018 року до квітня 2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надано суду належних доказів, які б свідчили про виконання нею обов`язку зі сплати орендних платежів, передбачених Договором оренди № 1.

Відтак, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості зі сплати орендних платежів за період часу з лютого 2018 року до квітня 2018 року у розмірі 133 713,66 грн. (лютий 2018 року: 1 700 доларів США * 2 665,4762 грн. (курс Національного банку України станом на 15.02.2018) = 45 313,10 грн.; березень 2018 року : 1 700 доларів США * 2 601,3978 грн. (курс Національного банку України станом на 15.02.2018 року) = 44 223,76 грн.; квітень 2018 року: 1 700 доларів США * 2 598,6350 грн. (курс Національного банку України станом на 15.02.2018 року) = 44 176,80 грн.).

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 орендної плати, то, відповідно до вимог процесуального права, позивач за первісним позовом повинна довести обставину несплати орендних платежів з квітня 2015 року до квітня 2018 року. Проте, належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження такої заборгованості позивачем не надано.

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані на заборгованість по орендній платі на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за оренду за період з лютого 2018 року до квітня 2018 року, тому, інфляційні втрати підлягають стягненню також за цей період і складають 1 218,74 грн. (864,94 грн. + 353,79 грн. + 0,01 грн.). При цьому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення комунальних платежів, то такі підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що Договором оренди № 1 передбачено обов`язок Орендаря здійснювати оплату за послуги телефонного зв`язку, електроенергію, гарячу та холодну воду, телебачення, інтернет, опалення.

Оскільки ОСОБА_2 та члени її сім`ї проживали за адресою: АДРЕСА_1 до 01.06.2018 року, обов`язок зі сплати комунальних послуг покладений на неї.

Позивачем долучено до матеріалів справи копії квитанцій, наданих організаціями, що постачають комунальні послуги, відповідно до яких встановлено, що заборгованість за споживання електроенергії станом на 01.06.2018 року становить 5 516,16 грн., заборгованість за централізоване постачання холодної води та водовідведення згідно з квитанцією за травень 2018 року становить 930,75 грн., заборгованість за постачання гарячої води згідно квитанції за квітень 2018 року становить 4 574,38 грн., заборгованість за централізоване опалення згідно з квитанції за квітень 2018 року становить 1 554,75 грн.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 була орендарем квартири АДРЕСА_2 з 30.05.2012 року до 01.06.2018 року, витрати за спожиті комунальні послуги повинні бути відшкодовані нею.

Оскільки ОСОБА_2 не надала суду доказів оплати послуг за споживання електроенергії, за централізоване постачання холодної води та водовідведення, за постачання гарячої води, за послуги центрального опалення, заборгованість за якими утворилася на момент припинення Договору оренди № 1, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги у розмірі 12 351,56 грн. При цьому, суд стягує витрати за споживання електроенергії в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а не на підставі рахунку за електроенергію, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 вартості відновлення об`єкту оренди до придатного для подальшого використання стану, а саме відшкодування клінінгових послуг у розмірі 8 400,00 грн., то такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем за первісним позовом не доведено, що зазначені послуги, які надавалися ОСОБА_1 ПП «Світанок України» 04.06.2018 року, проведені за адресою: АДРЕСА_1 .

Долучені до заяви про збільшення позовних вимог рахунок-фактура № 110 від 04.06.2018 року та акт виконаних робіт від 13.06.2018 року не містять достовірної інформації про об`єкт наданих послуг, а саме, приміщення, у якому здійснювалися відповідні клінінгові послуги. Зазначення у акті виконаних робіт від 13.06.2018 року у реквізитах замовника адреси спірної квартири не підтверджує факту надання послуг саме у цій квартирі, а свідчить про зазначення місця реєстрації замовника послуг. Крім того, позивачем не надано доказів, що проведення клінінгових послуг було необхідним за результатами проживання у квартирі відповідача.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири, то такий задоволенню не підлягає, ураховуючи наступне.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання договору оренди квартири недійсним, ОСОБА_2 посилалася, зокрема, на відсутність у ОСОБА_1 права на представництво інтересів власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі, на укладення договору оренди та отримання відповідних орендних платежів.

Суд відхиляє доводи представника позивача за зустрічним позовом, викладені у відзиві на позовну заяву та зустрічній позовній заяві, про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання орендних та інших платежів за Договором оренди № 1 у зв`язку з відсутністю у неї повноважень від власника спірної квартири, оскільки у матеріалах справи наявна довіреність серії ВРС № 064797 від 29.05.2012 року, відповідно до якої ОСОБА_7 , як власник квартири станом на 2012 рік, уповноважила ОСОБА_1 розпоряджатися належною їй квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, передавати в оренду.

Зазначена довіреність серії ВРС № 064797 від 29.05.2012 року підтверджує наявність у ОСОБА_1 права на розпорядження квартирою за вказаною адресою.

Перевіривши доводи сторін та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним з моменту укладення оспорюваного Договору оренди № 1.

За таких обставин, первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову (7,5%), то зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 660,75 грн.

Оскільки у задоволені зустрічного позову відмовлено, підстави для розподілу судових витрат у вигляді судового збору за результатами розгляду зустрічного позову відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 6, 11, 13, 15, 203, 204, 215, 526, 611, 625, 626, 627, 628, 638, 810, 815, 820 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 82, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 133 713 (сто тридцять три тисячі сімсот тринадцять) грн. 66 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 74 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 12 351 (дванадцять тисяч триста п`ятдесят одна) грн. 56 коп., з яких заборгованість за спожиту електроенергію становить 5 291 (п`ять тисяч двісті дев`яносто одна) грн.. 69 коп.; заборгованість за постачання гарячої води становить 4 574 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн.. 38 коп.; заборгованість за централізоване постачання холодної води та водовідведення, а також централізоване відведення гарячої води становить 930 (дев`ятсот тридцять) грн.. 75 коп.; заборгованість за централізоване опалення становить 1 554 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 74 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди квартири - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 660 (шістсот шістдесят) грн. 75 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 10.07.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко