Номер провадження: 22-ц/813/1459/24
Справа № 509/3787/15-ц
Головуючий у першій інстанції Панасенко Є.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

за участю

секретаря: Чеботар А.Г.,

представника АТ «Ощадбанк» - адвоката Поплавської О.В.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Нікітіної Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Панасенка Є.М., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про визнання недійсним кредитного договору та визнання припиненими зобов`язання за договором іпотеки,

встановив:

26.08.2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме:

в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»(, МФО 328845, р/р № НОМЕР_1 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», юридична адреса: м. Одеса, вул. Базарна, 17) за Кредитним договором № 2354-н від 19.05.2008 р. у розмірі 2 726 812,28 грн., з яких: - 931 407,96 грн. прострочений основний борг по кредиту; - 1 089 058,35 грн. прострочені проценти за користування кредитом; - 280 978,72 грн. пеня за прострочений основний борг по кредиту; - 425 367,25 грн. пеня за прострочені відсотки, звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 20.05.2008 р. приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В. та зареєстрованим у реєстрі за Р№ 504, а також Договором про зміни №1 від 23.09.2008 р. до Іпотечного договору від 20.05.2008 р., а саме на:

- земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:3107, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №312365, виданого Відділом держкомзему у Овідіопольському району Одеської області Державного комітету України із земельних ресурсів від 16.09.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 19.05.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 2354-н, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 933 500,00 грн. у строк до 19.05.2028 року зі сплатою відсотків.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, між позивачем та ОСОБА_1 20.05.2007 року було укладено Іпотечний договір, посвідчений Калгановою М.В., приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за № 504, згідно якого Банку було передано в іпотеку наступне нерухоме майно:

земельна ділянка, загальною площею 0,1000 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

23.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В. 20.05.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є земельна ділянка, загальною площею 0,1000 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:003:3107, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

У зв`язку з порушенням умов договору, у позичальника станом на 09.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 2 726 812,28 грн., з яких: 931 407,96 грн. - прострочений основний борг по кредиту; 1 089 058,35 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 280 978,72 грн. - пеня за прострочений основний борг по кредиту; 425 367,25 грн. - пеня за прострочені відсотки.

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.07.2018 року у цивільній справі №509/3787/15-ц позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» були задоволені частково (т.1, а.с.167-171).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.07.2022 року вищевказане заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду (т.1,а.с.231-233).

23.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», про визнання недійсним кредитного договору № 2354-н, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк», та ОСОБА_1 ; визнання припиненим зобов`язання за договором іпотеки, укладеним 20.05.2008 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (т.2, а.с.18-24).

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що відповідач не виконав умови кредитного договору п.1.1, п. 1.2, грошові кошти в сумі 933 500,00 грн. позичальнику не були видані, даний факт був встановлений в кримінальній справі №1522/16226/12 та не потребує доказуванню. Укладаючи кредитний та іпотечний договори ОСОБА_1 не усвідомлювала реальних наслідків укладання даних договорів, оскільки не мала наміру отримати грошові кошти.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.04.2023 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено (т.2, а.с.164-173).

В апеляційній АТ «Ощадбанк» ставить питання про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2023 року, в частині відмови у задоволенні первісного позову, та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким первісний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.178-181).

Вищевказане рішення суду, в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , в апеляційному порядку не оскаржується.

Таким чином, предметом апеляційного оскарження є лише рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.04.2023 року, в частині відмови у задоволенні первісного позову АТ «Ощадбанк».

У зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді Херсонського апеляційного суду Воронцової Л.П. на підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.), визначено інший склад суду: головуючий суддя ОСОБА_4 , судді Склярська І.В., Дришлюк А.І. (т.2, а.с.204).

У зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_5 на виконання рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року суддя ОСОБА_5 замінена на суддю Комлеву О.С. (т.2, а.с.206).

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_4 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-23 року від 01 серпня 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023 року головуючий у справі суддя Цюра Т.В. замінена на суддю Стахову Н.В., судді: Дришлюк А.І., Комлева О.С. (т. 2, а.с.222).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023 року суддя Комлева О.С. замінена на суддю Коновалову В.А. (т.2, а.с.224). В подальшому протоколом від 11.10.2023 року суддя Дришлюк А.І. замінений на суддю Карташова О.Ю. (т.2, а.с.227).

Далі, у зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді Стахової Н.В. у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 2518/0/15-24 від 20.08.2024 року, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 року було визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді Карташов О.Ю., Коновалова В.А. (т.3, а.с.28).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2024 року, судді Карташов О.Ю., Коновалова В.А. замінені на постійно діючий склад колегії суддів: Комлева О.С., Сєвєрова Є.С. (т.3, а.с.30).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги АТ «Ощадбанк», виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог АТ «Ощадбанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, яким є АТ «Ощадбанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , яка в подальшому змінила своє прізвище на ОСОБА_1 (т.1, а.с.179), було укладено кредитний договір №2354-н та надано кредит в сумі 933 500,00 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному Кредитному договору, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 20 травня 2008 року був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В., та зареєстрований за № 504, згідно якого Банку було передано в іпотеку наступне нерухоме майно: земельна ділянка, загальною площею 0,1000 га, що розташована на території АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (т.1, а.с.10-13).

23 вересня 2008 року між сторонами по справі було укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Калгановою М.В., із зазначенням кадастрового номеру іпотечної земельної ділянки - :01:003:3107 (т.1, а.ючс.14).

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно до останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом рівними платежами в сумі 15 130,00 грн., шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з червня 2008 р. на відповідні рахунки позичальника, відкриті у Банку.

Крім цього, відповідно до п. 5.2. Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту, своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Кредитним договором, позичальник зобов`язувався сплатити на користь Банку пеню в розмірі 17% від суми несплаченого платежу.

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначений банком частині, сплати процентів за користування ним та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці).

Згідно з підпунктами 4.2.1, 4.2.3. п. 4.2. Кредитного договору, Банк вправі вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору та, при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більш ніж на 2 (два) місяці, а також інших випадках, передбачених цим Договором, достроково стягнути кредитні кошти, нараховані відсотки та інші платежі, що підлягають сплаті в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Відповідно до п. 3.1.3. Іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та/або зобов`язань за Іпотечним договором, Іпотекодержатель вправі задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки.

Разом з тим, 23.08.2022 року представник відповідача ОСОБА_10 надала суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог АТ «Ощадбанк» (т.2, а.с.32-35).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266, ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За змістом Кредитного договору наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3.4. Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або у визначений банком частині, сплати процентів за користування ним та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку: одноразового прострочення сплати чергового платежу по кредиту та процентів за користування кредитом понад 2 (два) місяці).

Така ж сама умова щодо припинення строку користування кредитом, обумовлена п. 4.2.3 Кредитного договору.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Тобто, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

З цих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж за Кредитним договором сплачено у лютому 2009 року, а тому відповідно до п.п. 3.4, 4.2.3 Кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 2 місяця, тобто - 01.05.2009 року.

Таким чином, саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав.

Оскільки крайнім строком позовної давності є 01.05.2012 року, то позивачем за первісним позовом - АТ «Ощадбанк» пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог за Кредитним договором №2354-н від 19.05.2008 року.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18); від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), а також Верховний Суд в постановах: від 27 травня 2020 року у справі №757/62596/16-ц; від 24 червня 2020 року у справі №757/30494/15-ц; від 24 червня 2020 року у справі № 381/4598/16-ц, від 24 листопада 2021 року у справі 554/14426/15-ц; від 31.08.2022 року по справі № 308/1546/18.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ще 18 травня 2012 року (дата реєстрації вихідної кореспонденції, яка міститься на позовній заяві та уточненнях до позовної заяви у кримінальній справі), які надійшли до начальника слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 21.05.2022 року (т.2, а.с.128-130, 131-134), позивач був обізнаний про наявність порушених прав, а відповідно до цього строк позовної давності щонайменше сплив 22.05.2015 року, тоді як з позовною заявою АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 по даній справі звернувся лише 26.08.2015 року.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) її п. 1 ст. 32 наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки через пропуск строку позовної давності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова