Справа № 215/4016/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді Коноваленко М.І.;

при секретарі Коломійчук К.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу в загальному позовному проваджені справу за позовом ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИВСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про повернення коштів стягнутих в примусовому порядку, визнання припиненим кредитного договору та договору застави, припинення обтяження рухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 20123 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 24 536,90грн. визнати припиненим кредитний договір №KRHTAK03180009, укладений 26 грудня 2006 року між ним та «КБ «Приватбанк»; визнати припиненим договір застави рухомого майна №KRHTAK03180009, укладений 26 грудня 2006 року між ним і «КБ «Приватбанк»; припинити обтяження рухомого майна №16107857 зареєстрованому на підставі договору застави рухомого майна №KRHTAK03180009, укладеному 26 грудня 2006 року та стягнути понесені ним судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача ОСОБА_1 посилалась на те, що 26 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 і КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір №KRHTAK03180009, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 46 894 грн зі сплатою за користування кредитом 18 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором був укладений між ними договір застави рухомого майна №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року, в якому заставним майном був автомобіль «Дачі Логан» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року (справа №215/1004/17/) рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення за яким з відповідача ОСОБА_2 на користь КБ «Приватбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року у розмірі 106 000грн..

06.04.2020 державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виплатою боржником ОСОБА_2 суми боргу.

29.05.2020 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за тим самим кредитним договором в розмірі 160000грн.(справа №215/3137/20).

Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2021, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по відсоткам в розмірі 160 600,18грн..

Ухвалою суду від 12.11.2021року заочне рішення суду від 15.02.2021 було скасовано та в подальшому рішенням суду від 05.07.2022 у цій справі в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» було відмовлено у повному обсязі.

Але разом з тим, на момент скасування 12.11.2021 заочного рішення суду від 15.02.2021 з ОСОБА_2 за виконавчим провадженням №6540567 від 14.06.2021 на користь АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто 24 536грн., які в подальшому відповідачем повернуті не були, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно отримані у порядку передбаченому статтею 1212 ЦК України.

Також позивач вважає, що повністю виконав зобов`язання за кредитним договором сплативши відповідачу на виконання постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.02.2018 заборгованість у повному обсязі, але відповідач не припиняє дію кредитного договору і договору застави, та не подає відповідну заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру обтяжень рухомого майна автомобіля «Дачі Логан» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому зазначені договори підлягають припиненню у примусовому порядку на підставі статей 598, 599 ЦК України.

Представник позивача - адвокат Севостьянова І.Г. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених в позові та інших процесуальних документах.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» будучи належним чином повідомлені в судове засідання не з`явилися, правом на надання відзиву не скористалися.

У разі неявки в судове засідання учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до ст. 128 ЦПК України, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, тому суд вважає можливим провести розгляд за відсутності відповідача, які належним чином повідомлені.

Третя особа - приватний нотаріус Ставніченко О.П. в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку із зайнятістю (а.с.55).

Суд вважає можливим провести підготовчий розгляд за відсутності третьої особи, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами.

Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.11.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Севостьянову І.Г., дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року (справа №215/1004/17/) стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року у розмірі 106 000грн. (а.с.19-24).

Постановою державного виконавця від 06.04.2020 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/215/923/17 виданий 21.02.2018 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 106000грн. закінчено, у зв`язку зі сплатою боржником боргу в повному обсязі (а.с.26).

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року встановлені наступні обставини, які в силу частини 4 статті 82 ЦПК України, не потребують доказування (а.с.27-28).

29.05.2020 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року у розмірі 160 000грн..

Заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 15.02.2021, позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.11.2021 скасовано заочне рішення та призначено розгляд справи по суті, за наслідками якого у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до постанови державного виконавця від 20.11.2021, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 163009,18грн, закінчено у зв`язку зі скасуванням заочного рішення суду від 15.02.2021 (а.с.30).

Згідно довідки Покровського ВДВС у м.Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області з боржника ОСОБА_2 станом на 16.11.2021 було стягну на користь стягувача АТ КБ «Приватбанк» частину боргу у розмірі 24 536.90грн. (а.с.34).

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення коштів у розмірі 24536,90грн., які за твердженням представника позивача, є безпідставно отриманими, які були сплачені позивачем відповідачу на виконання заочного судового рішення від 15.02.2021 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року, яке в подальшому ухвалою суду від 12.11.2021 було скасовано.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна сума 24536,90грн була виплачена на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) урегульовано нормами матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. За змістом кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не є тотожними та регулюються різними нормами права.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Оскільки, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 24536,90грн були набуті відповідачем КБ «Приватбанк» на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову КБ «Приватбанк», відмовлено, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів у порядку статті 1212 ЦК України слід відмовити, тому як обрання представником позивача неналежного спосібу захисту прав позивача є самостійною підставою для відмови у позові.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання припиненим кредитний договір та договір застави №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року та відповідно припинення обтяження рухомого майна №16107857 зареєстрованому на підставі договору застави рухомого майна №KRHTAK03180009, укладений 26 грудня 2006 року, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення правовідношення, визнання правочину недійсним, разом з цим визнання правочину (договору) припиненим закон не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України ). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору...»; «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком про те, що припинення обов`язку за договором тісно пов`язане з припиненням самого договору. Щодо посилань на статті 997, 1008, 1044 ЦК України, якими передбачено право припинення відповідних договорів, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. За змістом частин другої - шостої статті 997 ЦК України цією статтею передбачені випадки односторонньої відмови від договору страхування страхувальником або страховиком. Така відмова здійснюється шляхом вчинення одностороннього правочину управленою стороною, а не за рішенням суду. Отже, зазначена стаття не встановлює способів захисту. Статтею 1008 ЦК України передбачені випадки припинення договору доручення внаслідок таких юридичних фактів: відмови довірителя або повіреного від договору; визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; смерті довірителя або повіреного. Зазначена стаття не встановлює випадків припинення договору за рішенням суду, а тому і не встановлює способів захисту. Статтею 1044 ЦК України також не встановлено випадків припинення договору управління майном за рішенням суду, отже, не встановлено способів захисту. Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений».

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) зробила висновок про те, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору. Та аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21).

Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626цс18), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, позовні вимоги про визнання припиненим кредитного договору та договір застави №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні вимоги про визнання припиненим договору застави №KRHTAK03180009 від 26 грудня 2006 року, який слугував підставою для здійснення запису в Реєстрі обтяжень рухомого майна автомобіля «Дачі Логан» реєстраційний номер НОМЕР_1 , то не підлягає задоволенню вимога позивача, яка є похідною, про припинення обтяження рухомого майна.

Виходячи з вищенаведеного суд, керуюючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 259 ч.6, 263-265, 268, 273, 174 ч.4, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИВСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про повернення коштів стягнутих в примусовому порядку, визнання припиненим кредитного договору та договору застави, припинення обтяження рухомого майна відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текс рішення виготовлений 26.03.2024.

СУДДЯ: