Справа № 136/2311/21
Провадження № 22-ц/801/30/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 рокуСправа № 136/2311/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 24 січня 2023 року в м. Липовці суддею цього суду Кривенком Д.Т., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» (далі - ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 3,5048 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 07208 від 20 січня 2002 року.

05 січня 2005 року ОСОБА_2 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» (далі - ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро»), правонаступником якого є відповідач, договір оренди вищевказаної ділянки на 10 років, а 25 жовтня 2006 року цей договір був зареєстрований у Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК». 24 листопада 2014 року ОСОБА_2 до спливу дії договору письмово повідомив орендаря про небажання продовжувати з ним договір оренди, проте ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», отримавши письмове повідомлення ОСОБА_2 , на нього не реагувало, повідомлення про бажання продовжити строк договору оренди землі не надсилало і продовжувало користуватися спірною земельною ділянкою, при цьому, що строк дії договору оренди закінчився.

Також ОСОБА_2 дізнався про додаткову угоду до згаданого договору оренди землі від 27 грудня 2010 року, яка нібито укладена була між ним та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» з метою продовження строку оренди до 20 років. Він заперечував підписання ним додаткової угоди, оскільки раніше завчасно повідомляв ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» про небажання продовжувати строк дії договору оренди, адже мав намір самостійно використовувати цю земельну ділянку для особистих потреб. Він зазначав, що державна реєстрація додаткової угоди проведена не була, натомість приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М. 27 листопада 2015 року було зареєстроване право оренди цієї земельної ділянки за ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро».

ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» не виконало передбачений законом обов`язок щодо проведення державної реєстрації додаткової угоди, а проведення державної реєстрації права оренди цієї земельної ділянки 27 листопада 2015 року не може підмінити державну реєстрацію додаткової угоди.

Пославшись на викладені обставини, позивач просив усунути перешкоди у користуванні вказаною вище земельною ділянкою шляхом повернення її власнику.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а 12 липня 2022 року ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області залучено в якості правонаступника позивача його дочку - ОСОБА_1

24 січня 2023 року рішенням Липовецького районного суду Вінницької області позов задоволено. Усунуто зі сторони ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» перешкоди у користуванні ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою шляхом її повернення.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема скаржник посилається на те, що чинним на той час законодавством не було визначено хто саме із сторін правочину (додаткової угоди) зобов`язаний провести державну реєстрацію. Хоча і додаткова угода не була зареєстрована у встановленому законом на той час порядку, однак все ж таки була підписана сторонами і з 2010 року відповідач виплачував позивачу оренду плату. Проведення 27 листопада 2015 року державної реєстрації речового права на підставі договору оренди та додаткової угоди мало своїм наслідком те, що указана додаткова угода набула чинності.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 05 січня 2005 року уклав з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є відповідач, строком на 10 років договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 3,5048 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, а 25 жовтня 2006 року вказаний договір був зареєстрований Липовецьким відділом Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» про що у державному реєстрі земель вчинено запис за № 6 (а. с. 7-8). Згідно п. 23 вищевказаного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. За п. 4 договору після закінчення строку дії договору орендодавець повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово попередити орендаря про свій намір припинити дію договору.

У додатковій угоді від 27 грудня 2010 року указано, що вона укладена між ОСОБА_2 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро». Згідно додаткової угоди термін дії вказаного вище договору оренди землі становив 20 років (а. с. 12). Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що вона є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з дати державної реєстрації. Графа у додатковій угоді «Договір зареєстрований у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис» не заповнена.

Згідно копії витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень 27 листопада 2015 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвська С.М. зареєструвала право оренди цієї ж земельної ділянки за ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що видно із копії свідоцтва про смерть (а. с. 61).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а. с. 64).

Те, що ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » сторонами не заперечується.

З копії довідки Липовецької міської ради видно, що до складу сім`ї ОСОБА_2 (1948 року народження) входили: дружина - ОСОБА_4 (1947 року народження), донька - ОСОБА_1 (1972 року народження), донька - ОСОБА_6 (1973 року народження) (а. с. 62).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань видно, що 22 липня 2019 року внесено запис про зміну найменування ТОВ Концерн «Сімекс-Агро» на ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД».

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з ч. 2 ст.90 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладення додаткової угоди) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

На час підписання договору оренди та додаткової угоди ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому у ст. 125 ЗК України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, ч. 5 ст. 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться в порядку, встановленому законом.

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту ст. ст. 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені ст. 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі. Статтю6 Закону України «Про оренду землі» парламент доповнив частиною п`ятою такого змісту: «Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону».

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.»

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що державна реєстрація додаткової угоди від 27 грудня 2010 року до договору оренди від 05 січня 2005 року проведена не була і відповідно зміни до даного договору внесені в передбаченому законодавством порядку не відбулися, а отже такий правочин не набрав чинності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Подібного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 696/1879/15-ц та у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 136/1363/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що чинним на той час законодавством не було визначено хто саме із сторін правочину (додаткової угоди) зобов`язаний провести державну реєстрацію не заслуговують на увагу, адже саме правонабувач (відповідач) як зацікавлена сторона у даних правовідносинах повинна була виявити інтерес до того, щоб додаткова угода, якою продовжено строк оренди на 20 років, набрала чинності.

Твердження скаржника про те, що хоча й додаткова угода не була зареєстрована у встановленому законом на той час порядку, однак все ж таки була підписана сторонами і з 2010 року відповідач виплачував позивачу оренду плату відхиляються судом, оскільки через непроведення державної реєстрації додаткової угоди, якою збільшено строк оренди до 20 років, ця угода не набрала чинності, у зв`язку з чим укладений між сторонами договір оренди від 05 січня 2005 року припинив свою дію 05 січня 2015 року, а подальше використання відповідачем спірної земельної ділянки, за відсутності вираженого волевиявлення орендодавця на згоду продовження оренди, здійснювалось за відсутності законних на те підстав.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що проведення 27 листопада 2015 року державної реєстрації речового права на підставі договору оренди та додаткової угоди мало своїм наслідком те, що указана додаткова угода набула чинності не приймаються до уваги, оскільки проведення 27 листопада 2015 року державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаних правочинів не може підмінити державну реєстрацію самої додаткової угоди (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору), а тому не може впливати на момент набрання чинності додатковою угодою, укладеною до 01 січня 2013 року. Таким чином, за відсутності факту державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки у сторін цієї додаткової угоди не виникли права та обов`язки, які нею визначені.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 76 - 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 січня 2023 року - без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

В. П. Рибчинський