Справа № 703/4620/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Криви Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття арешту з нерухомого майна, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про зняття арешту з нерухомого майна, згідно якого просить суд скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 24.03.2005 рок 11:03:08, реєстраційний номер обтяження: 1797945, Першою миргородською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі повідомлення, б/н, 16.12.1992, Миргород банк ощадний, додаткові дані: Архівний номер: 1994MIRGOROD1, Архівна дата: 24.07.1999 13:52:00, Дата виникнення: 24.07.1999, № реєстру: 289-2, внутрішній № F0552E3A33, коментарій: НОМЕР_1 , тип майна: невизначене майно, недобудований житловий будинок, опис: склад: ціле, стан: добудоване, статус: житлове, власник: ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В лютому 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округ Черкаської області Новікова І.М. з метою відчуження зазначеного домоволодіння. Проте нотаріус повідомив, що не зможе посвідчити договір дарування будинку, оскільки згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно невідомої йому особи, прізвище, ім`я та по батькові якої повністю співпадають із його прізвищем, ім`я та по батькові Першою миргородською державною нотаріальною контрою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , підстава обтяження: повідомлення б/н від 16 грудня 1992 року, Мирогород, банк ощадний, об`єкт обтяження - невизначене майно, недобудований житловий будинок, реєстраційний номер обтяження 1797945, дата реєстрації 24.03.2005 11:03:08.

При цьому, у єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, крім прізвища, ім`я та по батькові жодних інших конкретизуючих або ідентифікуючих даних не зазначено.

Позивач вказує, що на його прохання приватний нотаріус Новіков І.М. листом № 10 від 20 лютого 2024 року надіслав запит керівнику Першої миргородської державної нотаріальної контори міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із проханням надати інформацію стосовно конкретної особи, на майно якої накладено арешт, а саме, дату та рік народження, за наявності реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Листом № 331/01-16 від 05 березня 2024 року завідувач Миргородської державної нотаріальної контори повідомив приватного нотаріуса Новікова І.М., що надати інформацію щодо накладеного Першою миргородською державною нотаріальною конторою арешту на майно ОСОБА_1 від 16 грудня 1992 року, реєстраційний номер обтяження: 1797945, дата реєстрації: 24.03.2005 немає можливості, оскільки документи (постанови, ухвали, повідомлення) по накладенню і зняттю заборон та арештів відчуження нерухомого майна Першої миргородської нотаріальної контори за 2005 рік передані на зберігання до Полтавського обласного державного нотаріального архіву.

На запит приватного нотаріуса Новікова І.М., в.о. завідувача державного нотаріального архіву державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори листом № 736/01-20 від 04 квітня 2024 року надала відповідь, що відповідно до реєстру Першої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області для реєстрації заборони відчуження жилих будинків та квартир, а також арештів (заборони) накладених на будинки судовими та слідчими органами за 191-2005 роки виявлено запис про отримання ОСОБА_1 позички, або який заставив житловий будинок (квартиру) у Миргородському ощадбанку. Дата одержання повідомлення або постанови про арешт, а також дата накладення заборони 16 грудня 1992 року (номер нотаріальної дії 100). Будь яка інша інформація в Реєстрі відсутня і іншою інформацією Полтавський обласний державний нотаріальний архів не володіє.

Також позивач намагався отримати відповідь щодо заборони в реєстрі майна на його прізвище, ім`я та по батькові, надіславши запит до Полтавського обласного державного нотаріального архіву. Проте, посадова особа архіву повідомила його, що надати інформацію такого характеру можна лише на обґрунтовану вимогу суду, виконавчої служби чи інших правоохоронних органів або письмовий запит нотаріуса.

20 червня 2024 року рекомендованим листом він особисто надіслав на адресу Філії Черкаського обласного управління ТВБВ № 10023/0391 Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» запит, в якому в зв`язку із зазначеними обставинами, просив надати йому довідку щодо наявності або відсутності у нього кредитної заборгованості або невиконаних зобов`язань перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

На його запит керуючий ТВБВ № 10023/0391 філії-Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» надіслав на його адресу довідку за № 121.0391-25/99 від 05 серпня 2024 року, в якій зазначив, що станом на 01 серпня 2024 року згідно АБС ММФО у нього відсутня кредитна заборгованість перед АТ «Державний ощадний банк України».

Позивач вказує, що обтяження жодним чином не відноситься до нього, оскільки він ніколи не був стороною будь-якого зобов`язання, для забезпечення виконання якого було застосовано обтяження. При цьому, зазначає, що він ніколи не проживав у м. Миргород Полтавської області, а станом на 1992 рік у нього взагалі не було у власності будь-якого нерухомого майна, яке могло бути предметом застави.

Разом з тим, через наявність вказаного обтяження, яке йому не належить, він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що в позасудовому порядку врегулювати питання щодо зняття арешту із нерухомого майна належного матері позивача неможливо, враховуючи, що обтяження було накладено на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276, позивач звернувся до суду з означеним позовом до АТ «Державний ощадний банк України» та просить суд ухвалити рішення, яким скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 24.03.2005 рок 11:03:08, реєстраційний номер обтяження: 1797945, Першою миргородською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі повідомлення, б/н, 16.12.1992, Миргород банк ощадний, додаткові дані: Архівний номер: 1994MIRGOROD1, Архівна дата: 24.07.1999 13:52:00, Дата виникнення: 24.07.1999, № реєстру: 289-2, внутрішній № F0552E3A33, коментарій: 92-100, тип майна: невизначене майно, недобудований житловий будинок, опис: склад: ціле, стан: добудоване, статус: житлове, власник: ОСОБА_1 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 вересня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Реалізуючи право на подання відзиву, у порядку ст. 178 ЦПК України, 08 жовтня 2024 року від представника відповідача Мушкало С.М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення наведені у відзиві представника відповідача зводяться до того, що АТ «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем у справі. Так, проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів, Банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. Таким чином, АТ «Ощадбанк» не може вчинити дії зі зняття (скасування) обтяження (заборони) з нерухомого майна, що, на думку представника відповідача, свідчить про помилковість та необґрунтованість визначення його відповідачем у даній справі. Крім того, АТ «Ощадбанк» не оспорює право позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. У АТ «Ощадбанк» відсутні будь-які права, обов`язки, інтереси щодо вказаного в позові житлового будинку, а також позовна заява ОСОБА_1 не містить конкретних позовних вимог до АТ «Ощадбанк», як до одного з учасників справи в статусі відповідача, що суперечить частині 3 статті 175 ЦПК України.

Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача Мушкало С.М. вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та невмотивованими, відтак просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до наступного.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Судом встановлено, що згідно договору дарування будинку від 04 квітня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Таран Г.В., та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, він звернувся до приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округ Черкаської області Новікова І.М. з метою відчуження зазначеного домоволодіння. Проте нотаріус повідомив, що не зможе посвідчити договір дарування будинку, оскільки згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно невідомої йому особи, прізвище, ім`я та по батькові якої повністю співпадають із його прізвищем, ім`я та по батькові Першою миргородською державною нотаріальною контрою накладено арешт на майно ОСОБА_1 , підстава обтяження: повідомлення б/н від 16 грудня 1992 року, Мирогород, банк ощадний, об`єкт обтяження - невизначене майно, недобудований житловий будинок, реєстраційний номер обтяження 1797945, дата реєстрації 24.03.2005 11:03:08. Інфрмація щодо обтяження надана в матеріали справи.

20 лютого 2024 року приватний нотаріус Новіков І.М. листом № 10 надіслав запит керівнику Першої миргородської державної нотаріальної контори міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із проханням надати інформацію стосовно конкретної особи, на майно якої накладено арешт, а саме, дату та рік народження, за наявності реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Згідно листа № 331/01-16 від 05 березня 2024 року завідувач Миргородської державної нотаріальної контори повідомив приватного нотаріуса Новікова І.М., що надати інформацію щодо накладеного Першою миргородською державною нотаріальною конторою арешту на майно ОСОБА_1 від 16 грудня 1992 року, реєстраційний номер обтяження: 1797945, дата реєстрації: 24.03.2005 немає можливості, оскільки документи (постанови, ухвали, повідомлення) по накладенню і зняттю заборон та арештів відчуження нерухомого майна Першої миргородської нотаріальної контори за 2005 рік передані на зберігання до Полтавського обласного державного нотаріального архіву.

На запит приватного нотаріуса Новікова І.М., в.о. завідувача державного нотаріального архіву державний нотаріус Першої полтавської державної нотаріальної контори листом № 736/01-20 від 04 квітня 2024 року надала відповідь, що відповідно до реєстру Першої миргородської державної нотаріальної контори Полтавської області для реєстрації заборони відчуження жилих будинків та квартир, а також арештів (заборони) накладених на будинки судовими та слідчими органами за 191-2005 роки виявлено запис про отримання ОСОБА_1 позички, або який заставив житловий будинок (квартиру) у Миргородському ощадбанку. Дата одержання повідомлення або постанови про арешт, а також дата накладення заборони 16 грудня 1992 року (номер нотаріальної дії 100). Будь яка інша інформація в Реєстрі відсутня і іншою інформацією Полтавський обласний державний нотаріальний архів не володіє.

Окрім того, позивач звертався задля отримання відповіді щодо заборони в реєстрі майна на його прізвище, ім`я та по батькові, надіславши запит до Полтавського обласного державного нотаріального архіву. Проте, посадова особа архіву повідомила його, що надати інформацію такого характеру можна лише на обґрунтовану вимогу суду, виконавчої служби чи інших правоохоронних органів або письмовий запит нотаріуса.

20 червня 2024 року рекомендованим листом позивач звернувся до Філії Черкаського обласного управління ТВБВ № 10023/0391 Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» запит, в якому в зв`язку із зазначеними обставинами, просив надати йому довідку щодо наявності або відсутності у нього кредитної заборгованості або невиконаних зобов`язань перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».

На його запит керуючий ТВБВ № 10023/0391 філії-Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» надіслав довідку за № 121.0391-25/99 від 05 серпня 2024 року, в якій зазначив, що станом на 01 серпня 2024 року згідно АБС ММФО у нього відсутня кредитна заборгованість перед АТ «Державний ощадний банк України».

Відтак, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача на оформлення спадщини після смерті матері.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі1 № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Пунктом 2 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - Постанова Пленуму ВССУ №5), позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Підпунктами 4.16, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не має зобов`язань перед АТ «Державний ощадний банк України», однак накладений на підставі повідомлення б/н відділення Ощадбанку від 16 грудня 1992 року арешт на житловий будинок, який належить позивачу на праві приватної власності, порушує його право на розпорядження своїм майном та може усунути цю перешкоду не інакше як в судовому порядку.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що АТ «Державний ощадний банк України» є неналежним відповідачем у справі.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України "Про нотаріат".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачем АТ «Державний ощадний банк України», оскільки обтяження було накладено на підставі повідомлення Смілянського відділення Ощадбанку 3276, та просив скасувати арешт накладений на належне спадкодавцю нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 постанови ВРУ від 20.03.1991 «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» власністю України було оголошено в тому числі Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами. Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 № 2-К у відповідності зі статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 за № 4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України. Постановою КМУ від 21.05.1999 № 876 «Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України» перетворено Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до п.3. Статуту акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затвердженого постановою КМУ № 261 від 25.02.2003 АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком 31.12.1991 за № 4.

Таким чином, АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР до структури якого входило Смілянське відділення Ощадбанку 3276, на підставі повідомлення якого й була накладена оскаржувана заборона (арешт) на нерухоме майно.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У цій справі предметом позову є, зокрема, скасування заборони (архівний запис), яка зареєстрована 24.03.2005 рок 11:03:08, реєстраційний номер обтяження: 1797945, Першою миргородською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі повідомлення, б/н, 16.12.1992, Миргород банк ощадний, додаткові дані: Архівний номер: 1994MIRGOROD1, Архівна дата: 24.07.1999 13:52:00, Дата виникнення: 24.07.1999, № реєстру: 289-2, внутрішній № F0552E3A33, коментарій: 92-100, тип майна: невизначене майно, недобудований житловий будинок, опис: склад: ціле, стан: добудоване, статус: житлове, власник: ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позовна вимога про скасування арешту належного позивачу майна не може бути звернена до державної нотаріальної контори. Державний реєстратор, зокрема і державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно (арешту), неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та скасування обтяження арешту, оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає позивачу у розпорядженні своїм майном, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на позов не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 24.03.2005 року 11:03:08, реєстраційний номер обтяження: 1797945, Першою миргородською державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі повідомлення, б/н, 16.12.1992, Миргород банк ощадний, додаткові дані: Архівний номер: 1994MIRGOROD1, Архівна дата: 24.07.1999 13:52:00, Дата виникнення: 24.07.1999, № реєстру: 289-2, внутрішній № F0552E3A33, коментарій: НОМЕР_1 , тип майна: невизначене майно, недобудований житловий будинок, опис: склад: ціле, стан: добудоване, статус: житлове, власник: ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» - , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г.

Головуючий: Ю. В. Крива