Дата документу 13.12.2024 Справа № 332/2705/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/2705/24 Головуючий у першій інстанції: Погрібна О.М. Провадження № 22-ц/807/2115/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У травні 2024 року ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову вказує, що 21 липня 2006 року між АППБ "Аваль" (правонаступником якого є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/17-16/3635-11, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 14300 доларів США, грошовий еквівалент 72 215 грн., строком на 84 місяців, починаючи з 21.07.2006 р. по 20.07.2013 р. зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами. Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно. Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому Банк звернувся до суду із позовом для стягнення заборгованості, яка становила 85271,48 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2009 року у цивільній справі №2-306/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 85 271,48 грн. заборгованості за кредитним договором. В подальшому на виконання вищезазначеного судового рішення судом видано виконавчий лист, який Банком подано для примусового виконання судового рішення до Державної виконавчої служби.

Посилаючись на наведене, ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3% річних від простроченої суми заборгованості, що підлягала стягненню за рішенням суду та інфляційних втрат, у загальному розмірі 47425,77 грн, а також судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року в задоволенні позовним вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції помилково визначено, що між стронами виникло натуральне зобов`язання та, як наслідок, суд першої інстції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права застосування положення ст.625 ЦК України та стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 21 липня 2006 року між АППБ "Аваль" (правонаступником якого є ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/17-16/3635-11, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 14 300 доларів СІЛА, грошовий еквівалент 72 215 грн., строком на 84 місяці, починаючи з 21.07.2006 р. по 20.07.2013 р. зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами.

Позичальник взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно. Кредит був наданий, однак відповідач зобов`язання не виконав належним чином, тому Банк звернувся до суду із позовом для стягнення заборгованості, яка становила 85 271,48 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2009 року у цивільній справі №2-306/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 85 271,48 грн. заборгованість за кредитним договором.

В подальшому на виконання вищезазначеного судового рішення судом видано виконавчий лист, який Банком подано для примусового виконання судового рішення до Державної виконавчої служби.

18.12.2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Акціонерним товариством "Оксі Банк" був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно умов якого AT "Райффайзен Банк Аваль" передав (відступив), а AT "Оксі Банк" прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/17- 16/3635-11 від 21.07.2006 року.

Факт набуття права вимоги ВАТ "Оксі Банк" підтверджуєтеся платіжним дорученням №1402 від 18.12.2019 р. та витягом з Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 р. до Договору відступлення права вимоги №114-2/28 від 18.12.2019 р.

В подальшому, 18.12.2019 року між Акціонерним товариством "Оксі Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" був укладений Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого, ВАТ "Оксі Банк" передав (відступив), а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" прийняв права вимоги, до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/17-16/3635-11 від 21.07.2006 року.

Факт набуття права вимоги ТОВ "ФК "Профіт Капітал" підтверджується платіжним дорученням №59 від 18.12.2019 р. та витягом з Реєстру боржників №1 від 26.12.2019 р. до Договору відступлення права вимоги №114-2/28-1 від 18.12.2019 р.

Таким чином, відповідно до ст.512 ЦК України, та згідно з умовами Договору відступлення права вимоги від 18 грудня 2019 року Позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/17-16/3635-11 від 21.07.2006 року, також по виконанню зобов`язань боржника за рішенням суду та виконавчому провадженню.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2021 року, заяву ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено. У виконавчому листі №2-306/2009 від 10.02.2009 замінено стягувача з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал".

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2023 у справі №2-306/2009 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", в особі представника адвоката Мартиненка Володимира Володимировича, боржник: ОСОБА_1 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив право стягнення основного боргу, у зв`язку з чим не можуть бути застосовані положення ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, з окрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 12 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова ВП ВС від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (постанова ВП ВС від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16.

Отже, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання (постанова ВП ВС від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16).

В контексті вище наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України є встановлення: наявності обов`язку боржника; невиконання цього обов`язку впродовж певного періоду часу; вини особи, що призвело до невиконання або неналежного виконання зобов`язання (тобто, протиправність невиконання).

Одночасно, апеляційний суд зауважує, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) (лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2009 року у цивільній справі №2-306/2009 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 85 271,48 грн. заборгованість за кредитним договором.

В подальшому, в наслідок укладення низки договорів про відступлення права вимоги, ТОВ "ФК "Профіт Капітал" прийняв право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/17-16/3635-11 від 21.07.2006 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2021 року, заяву ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено. У виконавчому листі №2-306/2009 від 10.02.2009 замінено стягувача з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал".

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2023 у справі №2-306/2009 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", в особі представника адвоката Мартиненка Володимира Володимировича, боржник: ОСОБА_1 про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення.

За обставинами даної справи, кредитор на власний розсуд розпорядився своїми правами та звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Відомості щодо виконання рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2009 у встановленому законом порядку шляхом звернення до державної виконавчої служби чи приватного виконавця в матеріалах справи відсутні та сторонами до суду не подавалися. Так само, в матеріалах справи відсутні докази щодо позасудового стягнення боргу.

Отже, за таких обставин, з врахуванням Ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.07.2023 у справі №2-306/2009 та категорії даного спору, відсутності доказів наявності вини в діях відповідача щодо невиконання рішення суду від 03 лютого 2009 року про стягнення заборгованості, оскільки відповідні обставини в процесі розгляду справи за наявних матеріалів справи не встановлені, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч.ч. 2-3 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Змагальність цивільного процесу передбачає активну процесуальну позицію сторін в справі та, відповідно, покладає обов`язки на учасників подавати докази, клопотання, заяви, вчиняти відповідні процесуальні дії з метою доведення власної позиції та спростування позиції опонента. Роль суду за концепцією змагального процесу полягає у балансуванні інтересів сторін, сприянні в реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи тощо. При цьому суд наділяється активною процесуальною позицією лише в деяких виключних випадках з огляду на характер та предмет спору. В інших випадках за загальним правилом саме на сторони покладається обов`язок вчинення процесуальних дій з метою доведення відповідної позиції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правову природу спірних правовідносин та, в контексті вище наданої оцінки апеляційним судом, на вирішення спору по суті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишеня без змін оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 13 грудня 2024 року.

Головуючий

Судді: