27.05.2024 Єдиний унікальний номер 205/1294/19
Провадження № 4-с/205/25/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Данчула К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаною скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 24 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60355575 при примусовому виконанні виконавчого листа №205/1294/19 від 19 липня 2019 року, реєстраційний номер обтяження 33940187 (спеціальний розділ), та зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2019 року стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за договором №б/н від 23 лютого 2016 року в розмірі 2 411,26 грн. і судовий збір в розмірі 266,09 грн. 19 липня 2019 року судом було видано виконавчий лист №205/1294/19. 24 жовтня 2019 року Новокодацьким ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесені постанови про відкриття виконавчого провадження №60355575 та арешт майна боржника, а 16 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 15 березня 2024 року ОСОБА_1 заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» не має, що підтверджується відповідною довідкою банку, але згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявна інформація про державну реєстрацію обтяження арешт майна боржника на підставі постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Васильєвої К.М. про арешт майна боржника №60355575 від 24 жовтня 2019 року. Заявник звернувся до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з клопотанням про зняття арешту з майна у виконавчому провадженні №60355575, отримавши відповідь про те, що відділ не має правових підстав для зняття арешту в рамках вказаного виконавчого провадження з пропозицією звернутись до суду.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду зі скаргою з поважних причин та прийнято до розгляду скаргу з призначенням її розгляду.

Представником Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенковою К.М. було надано до суду заперечення на скаргу, в яких просила відмовити в повному обсязі в задоволенні скарги, а в обґрунтування зазначила, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження за якими на майно боржника ОСОБА_3 був накладений арешт: у період з 25 жовтня 2010 року по 21 квітня 2011 року виконавче провадження №22051771; у період з 22 січня 2015 року по 05 травня 2015 року виконавче провадження №46147294; у період з 24 жовтня 2019 року по 16 грудня 2019 року виконавче провадження №60355575, в якому державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення. Зазначає, що виконавчі провадження завершені по 2020 рік включно були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби і приватними виконавцями. Посилається також на те, що закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника, а тому у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_3 , а зняття арешту з майна боржника здійснюється виключно в рамках позовного провадження. Наголошує, що скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його права буди порушені саме діями відділу державної виконавчої служби, тобто скаржник невірно визначився з колом осіб у справі, їх процесуальним статусом та не довів своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком. Вказує, що скаржником пропущений строк для подання вказаної скарги, оскільки виконавчі провадження перебували на примусовому виконанні у відділі з 2010 року по 2019 роки та боржник знав про це.

Представник скаржника - адвокат Перепелиця В.М. надала до суду заяву в якій просила проводити розгляд скарги за її відсутності і відсутності скаржника, а скаргу задовольнити.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Астапенкова К.М. у своєму відзиві просила розглядати справу без участі представника на підставі наявних доказів, відмовити в задоволенні скарги та всі витрати по справі покласти на скаржника.

Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали скарги, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що 24 жовтня 2019 року держаним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Васильєвою К.М. відкрито виконавче провадження №60355575 з виконання виконавчого листа №205/1294/19, виданого 19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 2 677,35 грн. (а. с. 66).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №373011723 від 05 квітня 2024 року судом встановлено, що в Реєстрі міститься обтяження, яке накладене на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: 60355575, виданої 24 жовтня 2019 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Васильєвою К.М.; вид обтяження: арешт нерухомого майна; особа, майно якої обтяжується: ОСОБА_1 (а. с. 24-25).

Також судом встановлено, що 16 грудня 2019 року держаним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Васильєвою К.М. повернуто стягувачу виконавчий лист №205/1294/19, який видано 19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 2 677,35 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а. с. 67).

З наявної в матеріалах справи інформації про виконавче провадження №60355575 від 28 березня 2024 року судом встановлено, що виконавчий лист №205/1294/19 щодо боржника ОСОБА_1 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна) (а. с. 21-23).

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «Приватбанк» №FB9P7C92MR36SMIA від 15 березня 2024 року судом встановлено, що у ОСОБА_1 станом на 15 березня 2024 року немає заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» (а. с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Вказаний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц.

За змістом положень ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі №634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 зазначеного закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Як встановлено судом, постановою від 16 грудня 2019 року виконавче провадження №60355575 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», а вказане виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання.

При цьому, арешт накладений в рамках виконавчого провадження №60355575 на майно боржника ОСОБА_1 на час розгляду справи не знято.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами 2 та 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше чотирьох років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, що підтверджується наявною довідкою АТ КБ «Приватбанк» про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З огляду на викладене та враховуючи, що на цей час виконавче провадження №60355575 завершене і знищене у зв`язку із закінченням строку зберігання, суд погоджується з доводами представника скаржника про те, що подальше існування арешту на майно скаржника є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння його майном та обмежує права ОСОБА_1 , що позбавляє його можливості вільно користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна боржника, а тому в цій частині вимоги скарги підлягають задоволенню.

При цьому, враховуючи те, що матеріали виконавчого провадження №60355575 знищені, внаслідок чого Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) позбавлений можливості вчиняти будь-які дії щодо вказаного виконавчого провадження, скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15-16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 1, 18, 37, 40, 50, 59, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 247, 257, 353, 447 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні №60355575, з примусового виконання виконавчого листа №205/1294/19 від 19 липня 2019 року, який видано Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, реєстраційний номер обтяження 33940187 (спеціальний розділ),

У задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.П. Терещенко

.