Провадження №2/205/5060/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Дорошенко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Гузь Є.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою адвоката Снігура Анатолія Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року адвокат Снігур А.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.11.2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис №689 від 12.11.2011 року та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2024 року, яке набрало законної сили 18.10.2024 року, шлюб між ними розірвано. Перебуваючи у шлюбі відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.08.2018 року, за спільні кошти, сторони придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з витягом з Державного реєстру речового права на нерухоме майно про реєстрацію права власності містяться відомості про реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 , зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 4985 від 23.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою К.Ю. за номером об`єкту нерухомого майна 101. Ринкова вартість майна становила 467 234,00 грн. Відповідно до технічного паспорту на зазначену квартиру КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради даний об`єкт записано в інвентаризаційну справу №52129, реєстраційний номер 7580863, за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, а також презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, вважає, що вищевказана квартира належить сторонам у рівних частках, а тому просить суд визнати за позивачем та відповідачем право власності по частині квартири за кожним та припинити їх право спільної сумісної власністю на цю квартиру.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.11.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, від її представника адвоката Снігура А.С. до суду надійшла заява, в якій просить справу розглянути у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження надав суду заяву, в якій визнає позовні вимоги, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 12.11.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2024 року, у справі ЄУН №205/10729/24, провадження №2/205/3938/24, яке набрало законної сили 18.10.2024 року (а.с.14-15).

23.08.2018 року подружжям було придбано квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 23.08.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю.та який зареєстровано в реєстрі за №4985, яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135387212 від 23.08.2018 року (а.с.16, 17).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як вказує позивач, і що визнано відповідачем, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана за спільні кошти подружжя.

Таким чином, суд вважає, що дана квартира відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Зважаючи на викладені обставини, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно - частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кожному. В зв`язку з чим, право спільної сумісної власності подружжя підлягає припиненню, оскільки, поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі спільної часткової власності подружжя.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням задоволення позовних вимог позивача та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, а саме в сумі 2336,17 гривень, інша частка у розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, підлягає поверненню позивачеві з державного бюджету.

Керуючись ст.ст.141, 200, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги адвоката Снігура Анатолія Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресеою: АДРЕСА_1 ;

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресеою: АДРЕСА_1 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вищевказане майно - квартиру АДРЕСА_2 припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2336,17 гривень.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 2336,17 гривень, відповідно до квитанції №6439-2895-0612-3320 від 01.11.2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ,

представник позивача адвокат Снігур Анатолій Степанович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3046 від 03.03.2016 року, ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1330611 від 01.11.2024 року, адреса: АДРЕСА_4 , ел.пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Г.В.Дорошенко