Справа № 752/5390/23
Провадження № 2-др/752/10/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(додаткове)

15 лютого 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ружицького Віталія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 1 094 501,24 грн., а також 10 946,00 грн. судового збору.

28.12.2023 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Ружицького В.М., направлена на адресу суду 23.12.2023 року, про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Зазначає, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, хоча позивачем у позові було зазначено, що орієнтовний розмір судових витрат становить: 6 802,0 грн. судового збору та 30 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом (фіксований розмір).

Крім того, вказує про те, що оскільки 28.11.2023 року рішення було ухвалено за відсутності сторін, а повний текст отримано позивачем лише 21.12.2023 рок на електронну адресу, і відповідно, позивачу до вказаної дати не було відомо про зміст такого рішення, то вказане унеможливило подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу. Вважає, що вказані обставини свідчать про наявність підстав для поновлення процесуального строку, визначено п. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України).

Від представника позивача надійшла заява про розгляд зави про ухвалення до додаткового рішення за відсутності позивача (представника).

Відповідачу була направлена до відома заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ружицького В.М. про стягнення витрат на правову допомогу, а також запропоновано надати письмові заперечення протягом 5 днів з моменту отримання заяви.

Заперечення від відповідача на заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ружницького В.М. про стягнення витрат на правову допомогу не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2023 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 094 501,24 грн., з яких: 592 000,00 грн. - розмір основної заборгованості за договором від 11.01.2023 року реєстровий № 38; 461 760,00 грн. - неустойка в порядку п. 7 договору від 11.01.2023 року реєстровий № 38 станом на 17.07.2023 року; 7 563,50 грн. - 3% річних в порядкуст. 625 ЦК Українистаном на 17.07.2023 року; 22 202,44 грн. - інфляційні втрати в порядкуст. 625 ЦК Українистаном на 17.07.2023 року; 12 975,30 грн - проценти в порядкуст. 1048 ЦК України. Також вирішено питання судових витрат, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10 946,00 грн. (а.с. 102-108).

Зі змісту судового рішення вбачається, що справа розглянута за відсутності сторін.

Згідно довідок про доставку електронного листа документ в електронному вигляді «Заочне рішення від 28.11.2023 року» було надіслано позивачу та його представнику 21.12.2023 року о 9:28:10 та доставлено до електронних скриньок останніх 21.12.2023 року о 9:59:48 та 9:59:48 відповідно (а.с. 110, 111).

Отже, враховуючи приписи ч. 6 ст. 272ЦПК України, заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року у справі вручено позивачу 21.12.2023 року.

23.12.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Ружицьким В.М. направлена на адресу заява про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Вказана заява надійшла до суду 28.12.2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою щодо суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові від 19.11.2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19) Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Підсумовуючи, для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Суд наголошує, що судове рішення, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом Українипринципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ст. 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно дост. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно дост. 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом; 5) рішення є результатом неупередженого вивчення судом зауважень, доводів та доказів, що представлені сторонами; 6) у рішенні обґрунтовано дії суду щодо вибору аргументів та прийняття доказів сторін.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо у позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який складається з суми судового збору в розмірі 6 802,00 грн. та 30 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом (фіксований розмір). Позивач також зазначив, що докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката будуть надані суду в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив вирішити питання судових витрат.

При ухваленні заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28.11.2023 року у даній справі, суд відповідно до приписів ст. 265 ЦПК України вирішив питання стосовно розподілу судових витрат в частині судового збору, поклавши судовий збір у сумі 10 946,00 грн. на відповідача.

Водночас, стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу, питання вирішено не було, з огляду на відсутність доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн.

Отже, станом на час ухвалення рішення, у суду були відсутні підстави для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу. Однак, з огляду на зроблену позивачем у позовній заяві заяву про те, що документи на обґрунтування понесених судових витрат (правнича допомога) будуть надані до суду у строки, визначені ЦПК України, судом не вирішено питання про судові витрати в частині витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Виходячи з приписів ч. ч. 1, 3 ст. 134, ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 270 ЦПК України та зроблену позивачем у позовній заяві відповідну заяву, суд відзначає, що позивач мав право подати докази на підтвердження розміру судових витрат (в частині витрат на професійну правничу допомогу) у порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 30 000,00 грн. позивачем було подано такі документи:

- копія Договору про надання правничої допомоги від 13.02.2023 року, укладений між ОСОБА_1 (замовник) та АБ «Ружицького Віталія» (виконавець);

- копія Додатку №1 від 07.03.2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 13.02.2023 року;

- копія ордеру серії АТ № 1036479 від 07.03.2023 року;

- копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 597 від 02.03.2007 року;

- копії Актів від 07.03.2023 року та від 22.12.2023 року виконаних робіт (наданих послуг) на суми 8 000,00 грн. та 22 000,00 грн. (10 000,00 грн. сплачуються протягом 2х днів з дня підписання сторонами акту, решта - в порядку, визначеному договором) відповідно;

- копії платіжних інструкцій №@2PL183654 від 08/03/2023 року на суму 8 000,00 грн. та № @2PL300970 від 23.12.2023 року на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору про надання правничої допомоги від 13.02.2023 рокуз урахуванням Додатку №1 від 07.03.2023 року (далі - Договір) визначено, що виконавець надає замовнику правничу (правову) допомогу по справі за його (замовник) позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики грошових коштів від 11.01.2023 року, реєстровий № 38, та штрафних санкцій. За надання правничої (правової) допомоги виконавцем у суді першої інстанції замовник сплачує виконавцю гонорар у твердій грошовій сумі в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу гарантовано ст. ст.8, 59 Конституції України.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

Враховуючи задоволення позову у справі № 752/5390/23 повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.15, 133-137, 141, 246, 270 ЦПК України, -

у х в а л и в:

заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ружицького Віталія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Додаткове рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко