У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2024 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Рожкова О.С., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 ,

У С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

1. 06.12.2024 представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Ткачук В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою, в якій просив встановити юридичний факт перебування у полоні у російській федерації стрільця снайпера десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 .

ІІ. НОРМИ ПРОЦЕСУАЛЬНОГО ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

2. У відповідності до вимог частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому згідно з частини 2 даної статті цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

3. Відповідно до частини 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 вказаної статті Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

4. Згідно з частиною 1, 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

ІІІ. МОТИВИ СУДУ

5. Так, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 Цивільного процесуального кодексу України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

6. Відтак у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

7. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18; від 18 січня 2024 року № 560/17953/21.

8. Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

9. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок.

10. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку адміністративного судочинства (схожі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21).

11. Таким чином, судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення.

12. Так, у даній справі заявник просить встановити факт перебування в полоні її чоловіка ОСОБА_2 .

13. Водночас, судом встановлено, що на виконання Закону України №2010-ІХ «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», який набрав чинності 19 листопада 2022 року, була створена Комісія з питань встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, яка функціонує при Мінреінтеграції. Для встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України необхідно звернутись до вказаної комісії з заявою затвердженої форми та додати відповідні документи, визначені в статті 4 вказаного Закону №2010-ІХ.

14. При цьому згідно з частиною 7 статті 4 Закону №2010-ІХ за результатами розгляду поданих заяв, документів та/або відомостей з підстав, визначених частинами першою - п`ятою цієї статті, Комісія приймає рішення про встановлення факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, про визнання особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, чи про не підтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову у визнанні особи членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України.

15. Відповідно до частини 10 вказаної статті Закону рішення Комісії про не підтвердження факту позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України чи відмову у визнанні членом сім`ї особи, стосовно якої встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, може бути оскаржено в судовому порядку.

16. Відтак чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту перебування особи в полоні (позбавлення особи особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України), а у разі відмови у встановленні даного факту в позасудовому порядку така відмова може бути оскаржена до суду.

17. Відповідно до частини 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

18. Відповідно до частини 9 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

19. Так згідно з пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

20. Суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній. Близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

21. Враховуючи наведене вище, а також те, що вимоги заяви не підлягають розгляду за правилами окремого провадження в порядку цивільного судочинства, приходжу до висновку, що у відкритті провадження за даною заявою слід відмовити.

22. Відповідно до частини 5 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

23. Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що для встановлення даного факту передбачено позасудовий порядок шляхом звернення до Комісії з питань встановлення факту позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, відмову якої може бути оскаржено до відповідного адміністративного суду.

24. Отже, оскільки заява ОСОБА_1 не підлягає судовому розгляду за законом, у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України. Разом з тим, оскільки вимоги ОСОБА_1 не підлягають судовому розгляду, суд не зазначає до юрисдикції якого суду віднесено їх вирішення.

Керуючись статтями 186, 260, 261, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Олена РОЖКОВА