Справа № 450/5605/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ спільного майна подружжя

учасники справи у судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, згідно якого просить суд:

- визнати право власності на транспортний засіб Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 за ОСОБА_2 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 175 000, 00 грн - 1/2 частину вартості проданого транспортного засобу Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за час перебування у шлюбі, який розірвано, подружжям було придбано транспортний засіб Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . транспортний засіб був зареєстрований на відповідача.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

15.04.2024 відповідачем подано заяву, у якій повідомляє, що не заперечує факт купівлі вказаного транспортного засобу під час шлюбу. Вказує, що він дійсно продав спірний транспортний засіб за 165 200, 00 грн, а тому не заперечує що половину цієї суми - 82 600, 00 грн має віддати позивачу. Також просить врахувати переплачені ним аліменти в суму компенсації за транспортний засіб та розглядати справи без його присутності.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.02.2012, який було розірвано рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.12.2020 у справі №450/2525/20.

За час сумісного проживання у шлюбі сторонами було придбано спільне майно, а саме: транспортний засіб Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який був зареєстрований на відповідача.

Після розірвання шлюбу відповідачем було відчужено транспортний.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як було встановлено, судом та не заперечується сторонами під час перебування у шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який був зареєстрований на відповідача. Після розірвання шлюбу відповідачем було відчужено транспортний.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки спірний транспортний засіб був придбаний у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі, у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18.

Позивач вказує, що ринкова вартість транспортного засобу Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 становить 350 000,00 грн. В обґрунтування ціни позову позивачем надано роздруківки із сайту AVTO.RIA. Відповідачем належних та допустимих доказів в обґрунтування вартості автомобіля на час розгляду справи суду не надано. Клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи сторонами не заявлялось.

При цьому, твердження відповідача про те, що сплата компенсації позивачу половини вартості транспортного засобу має відбуватися виходячи з ціни 165 200, 00 грн, за яку ним було продано такий транспортний засіб, є необґрунтованими, оскільки суперечать правовому висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18.

Отже, суд дійшов висновку, що транспортний засіб Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , придбаний сторонами під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 175 000, 00 грн.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню судом в частині стягнення з відповідача на користь позивача 175 000, 00 грн - 1/2 частину вартості проданого транспортного засобу Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

З огляду на викладене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на транспортний засіб за відповідачем не підлягають до задоволення, оскільки права та законні інтереси позивача будуть повністю поновлені шляхом стягнення з відповідача відповідної компенсації.

При цьому, інші доводи відповідача, викладені у заяві від 15.04.2024 не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 750, 00 грн судового збору.

Керуючись ст.7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 175 000, 00 грн - 1/2 частину вартості проданого транспортного засобу Opel Vivaro, чорного кольору, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 750, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Повне судове рішення складене та підписане 10.06.2024.

Суддя Левчук О. В.