Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/313/24

Провадження №2/377/222/24

10 червня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Пскової А.І., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

19 квітня 2024 року ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та, посилаючись на статті 110, 112, 113 СК України, просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №45

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київської області, актовий запис №45. Позивач та відповідач мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для розірвання шлюбу є те, що з лютого 2024 року шлюбні відносини між ними фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Сторони не ведуть спільне господарство, в них відсутній спільний бюджет, а тому шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка просила не надавати строк для примирення. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом із позивачем. На час подання позову спірні питання про поділ майна відсутні.

Ухвалою судді від 02 травня 2024 року, після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 30 травня 2024 року.

Ухвалою суду від 30 травня 2024 року судове засідання було відкладено на 10 червня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України.

Позивач та її представник у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України; у поданій до суду заяві представник позивача просив розглядати справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення судом заочного рішення позивач та її представник не заперечували.

Відповідач у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлявся відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою та копією ухвали про відкладення розгляду справи повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, про причини неявки суд не повідомив.

За наявності умов, передбачених статтями 280 - 282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 10 червня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 30 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 30 квітня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, про що 30 квітня 2011 року складено відповідний актовий запис за № 45. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку Скачок, дружині ОСОБА_5 (а.с. 5).

Позивач та відповідач мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач, матір`ю позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 08 квітня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до справи (а.с.6).

До позовної заяви позивач також долучила заяву про дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон від 14 липня 2023 року, відповідно до якої позивач та відповідач надали згоду на виїзд їхній неповнолітній дитині ОСОБА_4 на тимчасову поїздку з метою туризму до Республіки Болгарії, Молдови, Румунії в період з 16 липня 2023 року по 05 серпня 2023 року ( а.с.7).

Як убачається із змісту позовної заяви, підставою для розірвання шлюбу є те, що з лютого 2024 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Сторони не ведуть спільне господарство, в них відсутній спільний бюджет, а тому шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка просила не надавати строк для примирення.

Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України).

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Як убачається із змісту позовної заяви, після розірвання шлюбу неповнолітня дочка сторін залишається проживати разом із позивачем. На час подання позову спірні питання про поділ майна між сторонами відсутні.

Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не змінювала своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Позивач при поданні позову сплатила судовий збір у сумі 968 гривень 96 копійок, що підтверджується ID квитанцією АТ «Таскомбанк» №8389-5791-3410-9942 від 18 квітня 2024 року (а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1).

За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968 гривень 96 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київської області, актовий запис №45.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 гривень 96 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено 10 червня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич