РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак Ярослав Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання недійсними пунктів кредитного договору,-

ВСТАНОВИВ:

26.03.2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4796115 про надання споживчого кредиту. Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами Кредитного договору, сума кредиту складає 20 000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 19.10.2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору. Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,95 % в день. 18.10.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5700.00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.11.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 15.11.2021 Відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 300.00 грн. 17.11.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював. 17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК«Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 17.01/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 20000 грн. - тіло кредиту та 45300 грн. - нараховані проценти, всього - 65300 грн. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 65300,00 грн., інфляційні втрати - 17500,40 грн., три відсотки річних - 4105,85 грн., а також сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

02.05.2024 року представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що Позивач хоче відмовитись від позовних вимог в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних. У зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 65300 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,4 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн..

03.05.2024 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що Відповідачу надані кошти за відповідним договором та правочином. Надані позивачем документи не містять посилань на перерахування коштів Відповідачу. Надана відповідь АТ КБ «Приват Банк» не містять посилання що отримані на картку Відповідача отримані від первинного кредитора, або унаслідок виконання умов кредитного договору, тощо. Це не є належним та допустимим, а тим більше достатнім доказом надання коштів за кредитним договором. Отже, на думку Відповідача та його представника, надані Позивачем докази не свідчать про факт видачі коштів, а отже і право вимагати будь-яку заборгованість позивач не довів (не доказав). Тобто, вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, у копії договору №4796115 про надання споживчого кредиту від 19.09.2021 року, копія якого додана до матеріалів справи позивачем, а саме - у пункті 1.8 Кредитного договору вказано орієнтовну загальну вартість кредиту у двох форматах, що, на скільки видно із договору, залежить від стану виконання позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до пункту 1.8.1 Кредитного договору, максимум що Позичальник за Кредитним договором погодився сплатити - 31 400,00 грн., що вже включає у себе тіло кредиту (20 000,00 грн.) та максимум процентів (відсотки) (25 700,00 грн.). У той же час Позивач хоче стягнути 65 300,00 грн. загальної вартості кредиту (20 000,00 грн. тіла кредиту та 45 300,00 грн. процентів), що у свою чергу є незаконним та не відповідає умовам Кредитного договору. Кредит брався на 30 календарних днів, тобто до 19.10.2021 року. У той же час у розрахунках нарахування процентів (відсотків) продовжувались і опісля закінчення строку кредитування, поза межами прописаної загальної сукупної вартості кредиту. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Вважає, що розрахунки і вимоги Позивача не відповідають умовам договору і не мають бути задоволеними. Крім того, із тексту роздруківки вбачається, що фігурує якесь число «17.11.2021», однак як видно із роздруківок Позивача - нарахування процентів відбувалось і поза межами як вказаної дати, так і поза межами реально погодженої із Відповідачем дати. Подовження строку договору - це внесення змін у істотні умови договору, тож потребують на погляд Відповідача окремої домовленості, яка має бути підписаною сторонами - або вживу, або як і первинний договір у електронній формі. Такого підписання не було. Коли Відповідач сплатив проценти - первинний кредитор чомусь самостійно продовжив термін дії договору, що не відповідало внутрішній волі Відповідача і домовленостям. Також, вважає незаконними і невірними обрахунки інфляції та 3% річних з боку позивача, а отже і такі вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оскільки факт отримання грошей не доведений і встановити його неможливо із зазначених вище підстав, у позові Позивачу має бути відмовлено.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що зазначена сума витрат на правову допомогу зі сторони Позивача є завищеною і неспівмірною із ціною позову, а також навмисно завищеною з боку Позивача (його представника) роботою. При зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Вважає, що суд має відмовити Позивачу у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, або ж у разі задоволення позову (повністю чи частково) - зменшити їх розмір.

Також, 03.05.2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак А.О.,надав зустрічну позовну заяву, в якій зазначив, що 19.09.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4796115. Механіка підписання договору така, що його укладення можливе за 2-5 хвилин, без реального ознайомлення із умовами кредитування Кредитора та тим більше без детального роз`яснення йому цих умов. Також у будь-якого позичальника відсутня можливість у такому форматі уточнити будь-що у Кредитора, оскільки кредитні взаємовідносини укладаються дистанційно за допомогою одноразового коду. Відповідно до п. 1.4.. Кредитного договору, Кредитний договір укладено на 30 днів, тобто кредит планував братися до 18.10.2021 року включно (30 календарних днів). Згідно п.1.8. Кредитний договір містить кілька орієнтовних загальних вартостей кредиту - 25700,00 грн. та 31400,00 грн. Тобто, при укладенні Кредитного договору Позичальник мав бажання отримати 20 000,00 грн. до 18.10.2021 року і за погодженням із первинним кредитором планував сплатити за користування коштами максимально 11 400,00 грн. процентів, а загалом - у разі отримання від кредитора 20 000,00 грн. кредиту повернути кредитору 31 400,00 грн. Разом із тим, пунктом 4.3. Кредитного договору передбачено порядок автопролонгації строку кредиту, зокрема підпункти 4.3.1., 4.3.2. там вказано, що кредитор у односторонньому прядку може без погодження із клієнтом робити автопролонгацію кредитування (строки договору). Пунктом 4.4. Кредитного договору передбачено, що порядок внесення змін до договору не потребує окремого погодження сторін. У той же час, згідно пункту 8.1. Кредитного договору внесення змін та доповнень до цього договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/угод. Вважає, що пункти 4.3.1., 4.3.2., 4.4. оспорюваного Кредитного договору, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, в тому числі, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, вони є несправедливими, такими що вводять в оману споживача, а також вчинені із застосуванням нечесної підприємницької діяльності. Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладеними в рішеннях Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, від 11.07.2013 року №7-рп/2013 та постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 6- 12674св15, від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, постановах Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №752/18046/14-ц, від 11.04.2018 року у справі №127/18820/15-ц. У зв`язку з чим, просить визнати пункти 4.3.1., 4.3.2., 4.4. Договору про надання споживчого кредиту № 4796115 від 19.09.2021 року недійсними. Усі судові витрати по справі покласти на ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та стягнути із них.

21.05.2024 року представник позивача за первісним позовом надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що з доводами Відповідача, викладеними у відзиві, Позивач не погоджується вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Кредитний договір укладений між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана Позивачем в позовній заяві. на підтвердження укладання Договору №4796115 про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна», Позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «A740486», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім того, Відповідачем на підтвердження укладення кредитного було здійснено платежі - часткову оплату на рахунок Кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, та відповідними квитанціями. Відповідач, оформлюючи кредитний договір заходить на Вебсайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, Відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки Відповідач. А тому жодних сумнівів в тому, що 19.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту не виникає.

Щодо розрахунків та перерахування коштів зазначив, що оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою то, відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості Товариством в свою чергу було надано розрахунок заборгованості по кредитному Договору, який оформлений належним чином як документ Товариства, що підписаний Директором ТОВ «Авентус Україна» та скріплений печаткою Товариства. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Одночасно Позивач інформує, що платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів. З огляду на викладене вище, кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. 18.10.2021 Відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5700.00 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 17.11.2021) з стандартною процентною ставкою 1,90% в день. Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. 15.11.2021 Відповідач здійснив частково оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 300.00 грн. 17.11.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі Відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

Щодо автопролонгації зазначив наступне. Згідно з п. 4.3.1 Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. п.4.3.2. передбачено: Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору. Крім того, повідомлення про автопролонгацію було надіслано Споживачу до його особистого кабінету.

Щодо нарахування процентів зазначив, що сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Враховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. Отже, вважає, що проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту, та у межах періоду автопролонгації відповідно до розрахунку, що наданий до позовної заяви. Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору.

Беззаперечність права вимоги Позивача та доведеність наявної заборгованості належними та допустимими доказами неодноразово підтверджена судовою практикою, в тому числі і в апеляційній інстанції, у наступних справах: цивільна справа № 696/578/22 рішення від 25.10.2022 р., цивільна справа № 639/3692/22 рішення від 14.12.2022 р., цивільна справа № 639/3273/22 рішення від 10.01.2023 р., цивільна справа № 384/461/22 рішення від 01.01.2023 р., цивільна справа № 153/341/23 рішення від 12.04.2023 р., цивільна справа №558/97/23 рішення від 26.06.2023. Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, Відповідачем до уваги у даному випадку проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Таким чином, факт укладення Кредитного договору та наявності права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. У зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заяви та клопотання сторін.

26.03.2024 року представник позивача за первісним позовом подав клопотання про витребування доказів.

23.04.2024 року представник відповідача за первісним позовом подав заяву на ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

02.05.2024 року представник позивача за первісним позовом подав заяву про зменшення позовних вимог.

21.05.2024 року представник позивача за первісним позовом подав клопотання про витребування доказів.

Представник ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надав заяву про розгляд справи в його відсутність

Представник ОСОБА_1 - адвокат Савчак Я.О. надав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутність, первісний позов не визнає та просить відмовити, зустрічний позов підтримує та просить задовольнити.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.03.2024 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у АТ КБ "Приват Банк" інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 19.09.2021 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ "Приват Банк", у сумі 20000 грн. від ТОВ «Авентус Україна».

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.05.2024 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак Ярослав Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтрас Україна» про визнання недійсними пункти кредитного договору; об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак Ярослав Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання недійсними пункти кредитного договору в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07 травня 2024 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» зареєстровані в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як юридична особа, та є фінансовими установами, що надають фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

19.09.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4796115 про надання споживчого кредиту. Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents..

Згідно з умовами Кредитного договору, сума кредиту складає 20 000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 19.10.2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору.

Згідно довідки ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало ОСОБА_2 кредит в сумі 20000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .

Згідно відповіді АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ІВAN НОМЕР_3 , на яку 19.09.2021 року здійснено переказ коштів на суму 20000,00 UAН.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000 гривень, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.5.2. Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,95 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживачу межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою Споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, Споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту (до дати пролонгації(не включно), але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 Договору, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 18.10.2021 здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5700.00 грн.

15.11.2021 відповідач здійснив часткову оплату процентів на рахунок Кредитора в розмірі 300.00 грн.

Відповідно до п.1.5.1. Кредитного договору знижена процентна ставка 1,90 % в день застосовується відповідно до умов визначених в п.1.4 Договору.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору, знижена процентна ставка 0,95% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку, визначеного в п. 1.4 договору, або протягом 3х календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач, як учасник лояльності отримає знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більш ніж за період строку кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважать змінної процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється сама на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише, як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності розмір зниженої процентної ставки зазначений в Договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в Договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт Договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача.

Відповідно до п. 1.7. (1.7.1, 1.7.2) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних; за зниженою ставкою 2013,43% річних.

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою - 31400,00 грн., за зниженою ставкою - 25700,00 грн. (п. 1.8 договору №4796115 від 19.09.2021).

У пункті 2.1 вказаного вище договору погоджено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки и № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 4.3.1 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору.

Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який 19.09.2021 підписано між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором А740486.

Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день, про що 18.10.2021 року було повідомлено відповідача на номер його мобільного телефону НОМЕР_4 .

Також, листом від 17.11.2021 року ТОВ «Авентус Україна» було повідомлено ОСОБА_1 щодо заборгованості за кредитним договором та продовження строку кредиту.

Згідно Договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як факторингом, згідно з умовами якого до ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором, що підтверджується Витягом з Реєстру боржників до Договору Факторингу; платіжними інструкціями про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» за відступлення прав вимоги згідно договору № 17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року; Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 17.01.2023 року.

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило ОСОБА_1 шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно розрахунку станом на 22.03.2024 року заборгованість за Кредитним договором № 4796115 від 19.09.2021 року складає 65300 грн., а саме: сума кредиту 20000 грн., сума процентів за користування кредитом - 45300 грн.

Таким чином встановлено, що перед відповідачем виконані обов`язки за Договором № 4796115 про надання споживчого кредиту від 19.09.2021, в той час відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи він має заборгованість перед ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке є правонаступником кредитодавця, в загальному розмірі 65300,00 грн.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії ТОВ «Авентус Україна» при укладенні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню сторін.

Суд вважає заперечення представника відповідача за первісним позовом про те, що надані Позивачем докази не свідчать про факт видачі коштів, а отже і право вимагати будь-яку заборгованість позивач не довів, необґрунтованими, оскільки після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «A740486». Між банком та ТОВ "ФК "Контрактовий дім" було укладено договір відповідно до якого банк надав послуги переказу коштів. Переказ був ініційований ТОВ "ФК "Контрактовий дім". ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 20000 грн. на свою платіжну карту № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів

Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів. Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, переказ коштів на карту відповідача підтверджується відповіддю АТ КБ «Приват Банк», згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 ІВAN НОМЕР_3 , на яку 19.09.2021 року здійснено переказ коштів на суму 20000,00 UAН.

Оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, вони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі.

Таким чином, ОСОБА_1 отримав кредит, користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, протягом дії кредитного договору не звертався до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі чи за додатковою інформацією щодо умов кредитування, чим погодився із усіма умовами такого договору.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, що стосується заборгованості за відсотками, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 19.09.2021 по 19.10.2021, у розмірі 11400,00 грн. (380,00 грн. х 30 днів)

Посилання позивача за первинним позовом на пролонгацію строку кредиту є недоведеним, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1 договору № 4796115 від 19.09.2021 року, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році.

За положеннями пункту 4.2.2 договору № 4796115 від 19.09.2021 року, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із способів, наведених у цьому договорі.

Пунктом 4.2.3 вказаного вище договору погоджено, що товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору № 4796115 від 19.09.2021 року матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом акцептування позикодавцем пропозиції (оферти) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про продовження нового строку кредиту (із зазначенням нової дати повернення).

Представник позивача за первісним позовом посилається на те, що ОСОБА_1 було повідомлено про пролонгацію кредитного договору та на підтвердження надав повідомлення, відправлене на номер мобільного телефону відповідача. Разом з тим, зазначене повідомлення не має погодження пропозиції про продовження нового строку кредиту із зазначенням нової дати повернення кредиту, суду не надано доказів тому, що зарахована сума 5700 грн., сплачена ОСОБА_1 , була саме пропозицією від ОСОБА_1 про продовження дії строку договору.

Частиною восьмою статті 18 Закону України Про захист прав споживачів установлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 4.2.2) про продовження строку користування кредитом через ініціативу позичальника (здійснення платежу на користь товариства), яку має право погодити позикодавець; враховуючи обґрунтування позивачем пролонгації строку кредиту на підставі вказаного пункту договору № 4796115 від 19.09.2021 року; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 4.3 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника з урахування погоджених умов у вказаному пункті 4.2.2; враховуючи положення статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем за первинним позовом факту продовження строку кредитування понад 30 днів, який було визначено у пункті 1.4 кредитного договору № 4796115 від 19.09.2021 року.

У зв`язку з цим, підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 20.10.2021 по 15.02.2022 (згідно розрахунку заборгованості) - відсутні.

Отже, обґрунтований розмір заборгованості за кредитним договором № 4796115 від 19.09.2021 року становить 31400,00 грн., а саме : тіло кредиту - 20000,00 грн., відсотки за користування кредитом - 11400,00 грн. за період з 19.09.2021 по 19.10.2021, а всього 31400,00 грн.

Такий розмір відповідає також положенням підпункту 1.8.2 кредитного договору № 4796115 від 19.09.2021року про орієнтовну загальну вартість кредиту.

Разом з тим, судом установлено, що на погашення заборгованості відповідачем було внесено 18.10.2021 - 5700,00 грн., 15.11.2021 - 300,00 грн., а всього 6000,00 грн., що підтверджується наданим позивачем за первинним позовом розрахунком заборгованості.

З таких підстав, сума заборгованості за кредитним договором № 4796115 від 19.09.2021 року складає 25400 грн., а саме: тіло кредиту - 20000,00 грн., відсотки за користування кредитом -5400 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

В межах цієї справи позивач за первісним позовом «ФК «Фінтраст Україна» вимагає стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 4796115 від 19.09.2021 року, посилаючись на порушення позичальником обов`язку з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування ним, позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом вважає, що пункти 4.3.1., 4.3.2., 4.4. оспорюваного Кредитного договору, не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, в тому числі, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, вони є несправедливими, такими що вводять в оману споживача, а також вчинені із застосуванням нечесної підприємницької діяльності..

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог «ФК «Фінтраст Україна», незаконність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.

При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.ст.207, 639 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

В даній справі суд вважає встановленим та доведеним, що, сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 19.09.2021 року договір № 4796115 про надання споживчого кредиту, який було укладено сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач ОСОБА_1 підписав договір електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного і використання якого відповідає ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши договір, відповідач підтвердив свою повну обізнаність та згоду з усіма умовами договору.

Отже, вказаний кредитний договір укладений з дотриманням встановленої для нього ст.1055 ЦК України письмової форми, є чинним та підлягає обов`язковому виконанню.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на повідомлену ним банківську картку. Відповідач, в свою чергу, використав вказані кошти, однак свого зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином у повному обсязі не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку.

Заперечуючи проти первісного позову, відповідач та його представник посилаються на недійсність окремих положень кредитного договору, а саме пункти 4.3.1., 4.3.2., 4.4. через те, що вони не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, в тому числі, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, вони є несправедливими, такими що вводять в оману споживача, а також вчинені із застосуванням нечесної підприємницької діяльності.

Однак відповідач та її представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних ними обставин та відповідно не довели наявність підстав для визнання певних положень кредитного договору недійсними.

Відповідач ОСОБА_1 , підписавши Паспорт споживчого кредиту, підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Отже, вимоги положень діючого законодавства про надання споживачу інформації, необхідної для отримання споживчого кредиту (ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», в даному випадку позивачем були дотримані.

В силу приписів ч.12 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення.

Однак з моменту укладання кредитного договору та до цього часу відповідач з таким повідомленням або з заявами про зміну умов кредитного договору, перерахунок чи реструктуризацію заборгованості до позивача не звертався. Правом відмовитись від договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, яке передбачено ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» та п.6.9 кредитного договору, відповідач також не скористався.

Також суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір не містять будь-яких несправедливих умов, тобто таких, що тягнуть істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача як споживача.

Доводи відповідача та його представника про невідповідність умов 4.3.1., 4.3.2., 4.4. кредитного договору вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, суд відхиляє, оскільки проценти за користування кредитом не є компенсацією та/або пенею у разі невиконання зобов`язання за договором, у зв`язку з чим вказані норми закону не підлягають застосуванню.

За змістом ст.ст.1048,1054 ЦК України проценти є платою позичальника за користування грошовими коштами кредитодавця і відповідно істотною умовою кредитного договору, без погодження якої обома сторонами кредитний договір не може бути укладений. Розмір та порядок нарахування процентів відповідно до ст.1056-1 ЦК України визначаються сторонами в кредитному договорі за взаємною згодою залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

В даній справі суд вважає, що сторонами в належний спосіб було погоджено розмір процентів за користування кредитом та порядок їх сплати.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що презумпція правомірності укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростована, відповідно правові підстави для визнання 4.3.1., 4.3.2., 4.4. кредитного договору недійсними відсутні, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Таким чином позовні вимоги за первинним позовом підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 4796115 від 19.09.2021 року, яка складає 25400 грн., а саме: тіло кредиту - 20000,00 грн., відсотки за користування кредитом -5400 грн. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст.1077 Цивільного кодексу України , за договором факторингу фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Згідно ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016р., який набрав чинності з 10.06.2017р. (далі Закон №1734-VIII), споживче кредитування це правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Ст.9 Закону №1734-VIII зобов`язує кредитодавця надати споживачу до укладення договору про споживчий кредит інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").

Перелік відомостей, які повинні міститись в цій інформації, визначені в ч.3 ст.9 Закону №1734-VIII.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення та зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з вказаною інформацією, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно зі ст.12 Закону №1734-VIII у договорі про споживчий кредит зазначаються:1)найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача(позичальника); 2)тип кредиту(кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3)загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5)строк,на який надається кредит; 6)необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту(за наявності); 7)види забезпечення наданого кредиту(якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8)процентна ставка за кредитом, її тип(фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9)реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит; 10)порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів(у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11)інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12).

Згідно з ч.1 ст.15 Закону №1734-VIII споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

При цьому, згідно з ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991р. (далі Закон №1023-XII ) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.1 ст.15 вказаного Закону споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до ст.18 Закону №1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст.18 вказаного закону).

Відповідно до ч.1,2 ст.19 Закону №1023-XII нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1)вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації.

За змістом ст.11, 202,626 ЦК України договір є правочином.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними умовами для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ст.204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1,4,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК України).

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач за первісним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2422,4 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн..

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Позивачем як на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано до суду : договір про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; звіт про надання правової допомоги від 10.07.2023 року на суму 10 000 грн.; рахунок на оплату замовлення; платіжна інструкція № 4010 від 22 березня 2024 року про сплату за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви ОСОБА_1 на суму 10000,00 грн.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак Я.О. заперечує проти судових витрат на правову допомогу та зазначив, що зазначена сума витрат на правову допомогу зі сторони Позивача є завищеною і неспівмірною із ціною позову, а також навмисно завищеною з боку Позивача (його представника) роботою. При зверненні за відшкодуванням варто пам`ятати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.) Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат. Вважає, що суд має відмовити Позивачу у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, або ж у разі задоволення позову (повністю чи частково) - зменшити їх розмір.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги за первісним позовом підлягає задоволенню частково, суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3890 грн. 00 коп., а також судового збору у розмірі 942 грн. 31 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,12, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження: місто Київ, вул.Загородня, будинок 15, офіс 118/2, до ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», - заборгованість за Договором № 4796115 про надання споживчого кредиту від 19.09.2021 року, у розмірі 25400(двадцять п`ять тисяч чотириста)грн. 00 коп., а саме: тіло кредиту - 20000(двадцять тисяч)грн. 00 коп., відсотки за користування кредитом -5400(п`ять тисяч чотириста)грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3890(три тисячі вісімсот дев`яносто)грн.. 00 коп., судовий збір у розмірі 942(дев`ятсот сорок дві)грн.. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог первісного позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчак Ярослав Олегович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання недійсними пунктів кредитного договору - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г.Черков