Справа № 186/1499/23
Номер провадження № 2/0186/51/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 січня 2024 року м. Першотравенськ.
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Демиденко С.М.
секретар: Фадєєва Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в місті Першотравенську, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач з 21.02.2002 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить запис у паспорті.
Згідно рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №342 від 20.06.2007 року ОСОБА_1 визнаний основним наймачем житлового приміщення у будинку АДРЕСА_2 , склад сім`ї: одна особа.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 видано 26.07.2007 року ордер, в якому зазначено, що він є основним квартиронаймачем кв. АДРЕСА_3 .
Всі особові рахунки на сплату комунальних послуг по АДРЕСА_1 відкриті на основного квартиронаймача - ОСОБА_1 , що зазначено у витягу з особового рахунку.
ОСОБА_1 з 2002 року постійно проживав у квартирі АДРЕСА_3 .
Разом з ним у вказані квартирі без реєстрації проживала дружина ОСОБА_3 (шлюб було укладено 30.01.1999 року) та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 року, яке набрало законної сили 12.02.2021 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 30.01.1999 року, розірвано.
З урахуванням проходження військової служби за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 , зона дії Донецька область та вибуттям в м. Торецьк Донецької області, ОСОБА_1 змінив місце реєстрації та був знятий 29.03.2021 року з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстрував доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
3 26.04.2021 року ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_4 .
На виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі №160/2317/23 набрало законної сили 23.05.2023 року виконавчий комітет Першотравенської міської ради зареєстрував ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з одночасним зняттям із задекларованого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади за №2023/004365190 від 29.06.2023 року.
За час відсутності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 з 2021 року та проживання в квартирі колишньої дружини ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_2 оплата за комунальні послуги не здійснювалась, внаслідок чого утворилась заборгованість, постачання електроенергії до вказаної квартири було припинено.
Як слідує з Акту ПП «Комунальщик-2» від 21.10.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.03.2022 року за адресою: АДРЕСА_5 не проживають.
ОСОБА_1 є єдиним, хто проживає у вказаній квартирі та несе весь тягар по утриманню в належному стані квартири та оплаті комунальних послуг.
Особисті речі відповідача ОСОБА_2 у житловому приміщенні квартири АДРЕСА_6 відсутні.
Перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі завдає збитків ОСОБА_1 , оскільки нарахування платежів за певні комунальні послуги здійснюється з розрахунку кількості зареєстрованих осіб.
Отже, позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він відсутній понад один рік.
02.03.2022 року відповідач звільнила квартиру та більше там не проживає. Особистих речей відповідача у квартирі не має, витрат по утриманню квартири вона не несе, хоча лишається зареєстрованим у ній.
Відповідач залишила квартиру 02.03.2022 року й з того часу не поверталась, тому позивач вважає її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі цього позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.
В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Так судом встановлено, що згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі №160/2317/23 ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем кв. АДРЕСА_3 (рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області №342 від 20.06.2007 року, ордер видано 26.07.2007 року).
Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені осіб №4828 від 12.07.2023 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З акту №557 від 21 жовтня 2022 року складеного ПП «Комунальщик-2» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак фактично не проживає з 02.03.2022 року.
Так судом встановлено, що на даний час у квартирі, основним квартиронаймачем якої є позивач, зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає понад рік з 02.03.2022 року.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У відповідності до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.
Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР).
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: квартира АДРЕСА_7 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір по справі в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Першотравенського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя С.М. Демиденко