2/465/90/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

11.06.2024 року місто Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Мартьянової С.М.

з участю секретаря судового засідання Козьмук Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подано на розгляд суду позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивачки заборгованість за договором позики від 27.06.2009 у сумі 45 052 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 1 351 грн. 56 коп., грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 15 556 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 61 959 грн.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 27.06.2009 за усним договором позики позивачка передала відповідачці у власність 5 700 євро, що на день укладення позики складало 61 959 грн., які відповідачка зобов`язувалася віддати у строк до 27.07.2010, що підтверджується розпискою відповідачки. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідачки з вимогою повернути кошти, але відповідачка ухилялась від виконання зобов`язань. Повідомляє, що в продовж 2011-2013 років відповідачкою повернути 16 907 грн, що становить 1 555 євро, тому сума боргу становить 45 052 грн., 3 % річних від простроченої заборгованості становить 1351 грн. 56 коп., моральна шкода 15 556 грн.

Ухвалою судді Шереметою Ю.С. від 10.11.2014 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою судді Мартьяновою С.М. від 15.07.2015 справу №465/6787/14-ц прийнято до свого провадження та призначено судове засідання.

На розгляд суду ОСОБА_4 (син ОСОБА_2 ) подано заяву, якою повідомив суд, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть.

Окрім того, ОСОБА_4 на розгляд суду подано заяву про зупинення провадження у справі.

Позивачкою також подано клопотання про залучення правонаступника та зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.03.2016 зупинено провадження по справі №465/6787/14-ц до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 після прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, вирішення якої безпосередньо впливатиме на вирішення даної справи.

На виконання листа Франківського районного суду м. Львова по цивільній справі № 465/6787/14-ц від 28.09.2023 за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, П?ятою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області направили копію спадкової справи № 194/2016 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 05.10.2023 провадження по цивільній справі №465/6787/14-ц поновлено, клопотання про позивачки про залучення правонаступника задоволена та залучено до участі у справі правонаступника відповідачки ОСОБА_3 , справу призначено до розгляду.

Представник позивачки у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи чи слухання справи у відсутність на адресу суду не надходило. Відзиву не подали.

У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Зважаючи на вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить до наступного висновку.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дала у борг ОСОБА_2 гроші в сумі 5 700 євро, що еквівалентно 61 959 грн. на строк до 27.06.2010. У разі нагальної потреби зобов`язувалась віддати суму позичених грошей, що підтверджують розпискою від 27.06.2009 підписаною ОСОБА_2

09.01.2016 у віці 63 роки у м. Львові померла ОСОБА_2 , про що складено відповідний актовий запис №67, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.01.2016.

Після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа № 194/2016, спадкоємцем є її чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47748081 від 17.05.2017.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять майно та права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Верховний суд України від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (No 61-25487св18) встановив, що зобов`язання за попередніми договорами купівлі-продажу та договором позики входять до складу спадщини.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед ОСОБА_1 за борговою розпискою.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення частини 1 статті 1047 ЦК України.

Як зазначив Верховний Суд України в правовій позиції від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно з приписами частини 3 статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідачка ОСОБА_2 написала та підписала боргову розписку, у зв`язку з чим між нею та ОСОБА_1 виникли договірні відносини, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.

Після написання розписки у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивачки виникло зобов`язання надати кошти відповідачці, а у відповідачки виникло зобов`язання повернути 5 700 євро, що на день укладення позики складало 61 959 грн. до 27.07.2010.

Прийняті на себе зобов`язання за вказаною розпискою ОСОБА_1 виконала своєчасно і повністю, надававши грошові кошти в повному обсязі, що не заперечувалося відповідачкою, та на даний момент її правонаступником ОСОБА_3 .

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

У позовній заяві позивач зазначила, що на протязі 2011-2013 років відповідачкою було повернуто позивачу 16907 грн., у зв`язку з чим сума боргу становить 45052 грн.

Окрім суми заборгованості позивачка просить суд стягнути 3 % річних у сумі 1 351 грн. 56 коп.

Згідно зі положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12.

Таким чином суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення 3 відсотків річних є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно з приписами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц, провадження №14-714цс19, дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, §62, 12.07.2007).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не зазначила конкретних обставин, які б свідчили про заподіяння їй моральної шкоди, та не надала суду жодних доказів на підтвердження наявності заподіяння їй моральної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність підстав щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15556 грн., а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з правонаступника відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 27.10.2009 заборгованість боргу у сумі 45 052 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 1 351 грн. 56 коп., а всього 46403 грн. 56 коп., в частині стягнення моральної шкоди відмовити.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі 243,60 грн.

На підставі статей 11, 207, 1046, 1049 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.06.2009 у сумі 45 052 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 1 351 грн. 56 коп., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 46403 (сорок шість тисяч чотириста три) гривень 56 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині вимог відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Правонаступник відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Мартьянова С.М.