Справа № 467/521/15-ц
Провадження № 4-с/467/1/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

представника заявника Дмітрішіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка скаргу, подану адвокатом Дмітрішиною Оксаною Володимирівною в інтересах ОСОБА_1

про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року адвокат Дмітрішина Оксана Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 467/521/15-ц, виданого 24 квітня 2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 30 листопада 2023 року заборгованість по аліментам відповідача складає 287094 грн. 82 к. 30 листопада 2023 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Габун К.С. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами щодо відповідача. Посилаючись на те, що з 02 вересня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, економічний вид діяльності вантажний автомобільний транспорт, дохід, який він отримує, не надає йому можливості сплачувати аліменти, встановлення державним виконавцем такого обмеження позбавить боржника основного законного джерела засобів для існування, представник заявника на підставі п.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» прохала визнати незаконною та скасування постанову державного виконавця від 30 листопада 2023 року про встановлення обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Представник заявника в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення про те, що заявник не повідомив державного виконавця про те, що він отримував дохід, поскільки думав, що бухгалтерія військової частини сама буде перераховувати аліменти. З 2015 року заявник аліменти через органи державної виконавчої служби не сплачував взагалі. Стверджувала про те, що заявник нещодавно почав фактично займатися підприємницькою діяльністю, до цього подавав до податкової «нульову» декларацію про доходи.

Представник Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, подав відзив по справі, у якому заперечував проти задоволення скарги, зазначив про те, що за даними Державної фіскальної служби відсутня інформація про наявність доходів від зайняття підприємницькою діяльністю щодо боржника, за 2021-2023 роки наявна інформація про отримання ним доходів з ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 . Жодних коштів в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, яка станом на 31 жовтня 2023 року склала 287094 грн. 82 к., ні від підприємницької діяльності, ні від грошового забезпечення боржником не сплачувалось.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, письмових пояснень по справі не надала.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника заявника, суд прийшов до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із частиною 1статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Відповідно до пунктів 1-4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За правилами Закону №1404-VIII розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно з частиною 4 статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частини 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Частиною 10 статті 71 Закону № 1404-VIII визначений перелік обмежень у застосуванні тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, зокрема таке обмеження не може бути застосовано в разі: 1) воно позбавляє боржника основного законного джерела засобів до існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Аналіз норм матеріального права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про те, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом, та в певному розмірі.

У постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №635/11120/13-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 553/1952/13-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 644/5974/18 вказано, що підставами для винесення постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону №1404-VIII, є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

На виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавчий лист № 467/521/15-ц, виданий 24 квітня 2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 березня 2015 року і до повноліття дитини.

30 листопада 2023 року головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Габун К.С. по вказаному виконавчому провадженню № 49257959 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами щодо відповідача ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному розмірі. Постанова мотивована тим, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, тобто з 06 листопада 2015 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 287094 грн. 82 к., сукупний розмір якої згідно розрахунку від 30 листопада 2023 року за період з 26 березня 2015 року по 31 жовтня 2023 року перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Відповідно до довідки головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Габун К.С. від 04 січня 2024 року за № 1113/11 станом на 31 грудня 2023 року заборгованість по вказаному вище виконавчому листу складає 292561 грн. 32 к.

Враховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час (понад 8 років) і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України «Про виконавче провадження», зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Стосовно доводів представника заявника про те, що встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами фактично позбавило ОСОБА_1 основного законного джерела засобів для існування, суд зазначає наступне.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02 вересня 2021 року, вид економічної діяльності - 49.41. Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Окрім цього, з відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 03 січня 2024 року вбачається, що у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.

Інформація з Державної фіскальної служби України, отримана у виконавчому провадженні № 49257950, не містить відомостей щодо отримання будь-яких доходів боржником ОСОБА_1 за 2022 - 2023 роки від підприємницької діяльності станом на 03 січня 2024 року.

Представник заявник в судовому засіданні надала пояснення про те, що заявник у 2022-2023 роках доходів від підприємницької діяльності не отримував, подавав «нульові» декларації до податкової, будь-яких документів, що підтверджують здійснення ним підприємницької діяльності щодо послуг на перевезення вантажу (договорів про оренду автотранспорту, договорів на виконання доставки вантажів), суду надати не змогла.

За таких обставин, за відсутності документів, що підтверджують наявність у заявника на праві власності чи праві користування транспортних засобів, документів, що підтверджують наявність у заявника відповідної категорії «В», «С» чи «С1» як у особи, яка має право здійснювати вантажні перевезення, за умови здійснення заявником підприємницької діяльності щодо послуг на перевезення вантажу при наявності «нульового» доходу від підприємницької діяльності, суд приходить до висновку, про те, що представником заявника не доведено, що дохід від підприємницької діяльності є основним законним джерелом засобів для його існування.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що з відповіді на запит державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) видно, що Державна податкова служба України 03 січня 2024 року повідомила, що ОСОБА_1 у 2 кварталі 2022 року отримав дохід з військової частини НОМЕР_2 у розмірі 86611 грн. 93 к., у 3 кварталі 2022 року отримав дохід з військової частини НОМЕР_1 у розмірі 191792 грн. 45 к., у 4 кварталі 2022 року отримав дохід з військової частини НОМЕР_1 у розмірі 316697 грн. 73 к. та у 1 кварталі 2023 року отримав дохід з військової частини НОМЕР_1 у розмірі 1546 грн. 73 к.

Однак, отримуючи дохід у вказаний період, тобто близько одного року, достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду, а також про наявність значної заборгованості по сплаті аліментів, у порушення вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», маючи місце служби та постійне джерело доходу, не повідомив про це державного виконавця, фактично ухилився від сплати аліментів, що призвело до того, що аліменти під час проходження військової служби з нього не стягувались, заборгованість по аліментам значно зросла.

Заявник ОСОБА_1 є працездатною особою, має можливість працевлаштуватися та належним чином виконувати визначений законом обов`язок по утриманню своєї неповнолітньої дитини.

Отже, суд вважає, що оскаржувана постанова державного виконавця винесена згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», направлена на забезпечення прав третьої особи дитини, батько якої ухиляється від сплати аліментів з дня винесення судового рішення і має намір здійснювати це у майбутньому, жодним чином не позбавляє боржника права на працю, тому доводи представника заявника щодо порушення оскаржуваною постановою його прав є неспроможними.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що представником заявника не надано належних та допустимих доказів наявності обставин, передбачених частиною 10 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", які б унеможливлювали застосування до нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

У зв`язку з чим подана представником заявника скарга на рішення державного виконавця не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.209, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги, поданої адвокатом Дмітрішиною Оксаною Володимирівною в інтересах ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива