Справа № 569/6135/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді Першко О.О. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коробки Наталії Миколаївни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Коробку Н.М. звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить визнати за нею право власності: на 1/2 частку квартири, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку нежитлового приміщення № ГП18, загальною площею 26,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно представник позивача адвокат Коробка Н.М. подала заяву про забезпечення позову у справі, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту: на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення № ГП18, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; на всі транспорті засоби, зареєстровані за громадянином Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що у шлюбі подружжям придбано та зареєстровано за відповідачем квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення № ГП18, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; три легкові автомобілі марки Tesla, ВАЗ 2108, Lexus, три вантажні автомобілі марки Fiat (самоскид), ЗИЛ (самоскид), DAF (40-тоннік) та мотоцикл MUSSTANG. Вказує, що надати більш детальну інформацію про марку, модель, рік випуску, придбаних у шлюбі транспортних засобів, позивач не має можливості, оскільки відповідач переховує документи на вказані транспортні засоби і Територіальний сервісний центр №5641 Регіонального сервісного центру ГСМ МВС в Рівненській не надав інформації на адвокатський запит про зареєстровані на відповідача транспортні засоби.

Однак, відповідач неодноразово висловлював думку, що все майно, нажите у шлюбі, належить лише йому і що він має право одноособово розпоряджатися майном, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Так, у січні 2024 року позивачу стало відомо, що відповідач почав розпродувати майно, зокрема продав вантажний автомобіль DAF (40-тоннік), обладнання та станки, які ними були придбані для ведення підприємницької діяльності. Крім того, дізнавшись про наміри позивача розірвати шлюб, відповідач почав погрожувати їй та їх дочці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вижене їх на вулицю і вони не будуть мати де жити. За вказаних обставин є підстави вважати, що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, може бути відчужене відповідачем без згоди позивача. На думку позивача, без застосування заходів забезпечення позову виконання рішення у справі буде неможливим.

Заява передана на розгляд судді 01 квітня 2024 року.

Вивчивши заяву суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини першої ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, нежитлове приміщення та всі транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем, позивач посилається на те, що без застосування таких заходів виконання рішення у справі буде неможливим.

Враховуючи, що предметом спору є визнання за позивачем права власності: на 1/2 частку квартири загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/2 частку нежитлового приміщення № ГП18, загальною площею 26,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , з огляду на підстави позову та мотиви заяви про забезпечення позову, суд доходить висновку про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі вчинення будь-яких дій щодо нерухомого майна.

Щодо накладення арешту на всі транспорті засоби, що зареєстровані за відповідачем суд зазначає, що транспортні засоби наразі не є предметом спору, а тому запропоновані заходи забезпечення позову не є співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами. Крім того при умові накладення арешту на всі транспорті засоби, зареєстровані за ОСОБА_2 , може бути накладено арешт і на ті транспортні засоби, які були придбані ним до укладення шлюбу з позивачем, що є недопустимим.

За таких обставин, оскільки між сторонами дійсно виник спір, а заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на нерухоме майно є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд вважає за необхідне забезпечити позов частково, шляхом накладення арешту: на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; на нежитлове приміщення № ГП18, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 . В накладенні арешту на всі транспортні засоби, зареєстровані за відповідачем, суд відмовляє

Керуючись ст. ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коробки Наталії Миколаївни про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Накласти арешт на нежитлове приміщення № ГП18, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 01 квітня 2024 року.

Суддя О.О. Першко