Справа № 309/2892/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року у складі судді Довжанина М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача Виконавчий комітет Хустської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

встановив :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача Виконавчий комітет Хустської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що позивач є власницею квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 . По сусідству з нею, за адресою: АДРЕСА_2 проживають відповідачі: ОСОБА_1 - власник квартири АДРЕСА_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_4 . З Відповідачем ОСОБА_1 у неї спільне дворогосподарство, яке не може бути поділене в реальних частинах, адже її квартира знаходиться на задній частині подвір`я.

Земельна ділянка спільного дворогосподарства перебуває у комунальній власності. Для проїзду до своєї квартири вона уклала договір про встановлення земельного сервітуту з Хустською міською радою від 20.12.2020 року площею 0,0072 га.

Відповідачі не допускають її у двір, відтак вона не може зайти до власної квартири. З цього приводу ОСОБА_5 - її довірена особа, звертався до Хустської міської ради. За результатом розгляду його звернення була надана відповідь, зі змісту якої встановлено, що дійсно відповідач здійснює перешкоди у доступі позивачці до власної квартири. Відповідач не впустив у двір представників міської ради та ОСОБА_5 , запропонувавши зайти до квартири через вікно.

ОСОБА_5 діє за довіреністю виданою позивачкою та здійснює нагляд за її квартирою, оскільки вона не проживає в місті Хуст через те, що фактично позбавлена права розпоряджатися своєю власністю, позаяк відповідачі чинять постійно перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Внаслідок протиправних дій відповідачів у неї немає фактичного доступу до своєї квартири, земельної ділянки, тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

За вказаних обставин позивач просила зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:017:0097 площею 0,0303 га для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 та не вчиняти дій, які перешкоджають належному користуванню ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_4 , а також стягнути на її користь з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року заявлений позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер :01:017:0097 площею 0,0303 га для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 та не вчиняти дій, які перешкоджають належному користуванню ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_5 .

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. В апеляційній скарзі вказує, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки він на час розгляду справи тривалий час знаходився за кордоном і не міг з`явитися до суду. Вказує, що судом не враховано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27.01.2012 року у справі № 713/2-378/2011 року, яким відмовлено позивачці ОСОБА_2 у задоволенні її позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та здійсненні прав власника квартири і зобов`язання вчинити певні дії.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу просить її задовольнити. Представник апелянта адвокат Габор Я.І. в судове засіданні не з`явилася, надіслала суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю у кримінальних справах в іншому суді. Дане клопотання колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається,що апеляційне провадження у даній справі відкрито 04 травня 2023 року, за клопотанням адвоката Габор Я.І. справа раніше неодноразово відкладалася.

Адвокат Лукачко І.Й., діючий в інтересах позивача, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в том числі шляхом: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення

Матеріалами справи установлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_5 , що стверджується копією свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на нерухоме майно від 06.11.2009 року.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є мешканцями квартири АДРЕСА_6 , тобто сусідами позивачки.

Позивачка та відповідачі мають у користуванні спільне дворогосподарство.

Квартира позивачки знаходиться в задній частині дворогосподарства.

Згідно договору про встановлення земельного сервітуту від 20 грудня 2020 року, укладеного між Хустською міською радою та ОСОБА_2 , на користь останньої був встановлений земельний сервітут стосовно земельної ділянки площею 0,0303, кадастровий номер :01:017:0097, за адресою: АДРЕСА_4 , на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

З листа-відповіді виконавчого комітету Хустської міської ради від 13.07.2021 року № 1425/02-27 на звернення довіреної особи позивачки ОСОБА_5 вбачається, що з боку відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позивачці та її довіреній особі ОСОБА_5 чиняться перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_5 , а саме: не допускають їх у двір спільного користування, зачиняючи на ключ огорожу з воріт, тим самим перешкоджають проходу та під`їзду до квартири по земельній ділянці, на якій встановлено земельний сервітут, з рекомендацією зайти до квартири з вулиці через вікно.

Статтями 8, 9, 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожному гарантовано мирно володіти своїм майном, право приватної власності є непорушним, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би вони й не були пов`язані з порушенням права володіння, та право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачкою належними доказами доведено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці та її довіреній особі ОСОБА_5 у користуванні належною їй на праві приватної власності квартирою, не допускаючи їх у двір спільного користування для безперешкодного проходу та під`їзду до квартири через земельну ділянку, на яку встановлено сервітут, що унеможливлює користування позивачкою належною їй власністю, та обґрунтовано захистив порушені права позивача.

Натомість відповідачами, відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не подано жодних належних та допустимих доказів на спростування даних обставин.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27.01.2012 року у справі № 713/2-378/2011 року, яким відмовлено позивачці ОСОБА_2 у задоволенні її позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та здійсненні прав власника квартири і зобов`язання вчинити певні дії, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Із даного рішення суду вбачається, що таке рішення обґрунтоване наявністю в ОСОБА_1 згідно державного акту на право приватної власності на землю у власності земельної ділянки площею 0,0303га., яка розташована в АДРЕСА_2 та не наведенням позивачкою обставин, які б унеможливлювали облаштування входу до її квартири із частини земельної ділянки, яка розташована перед її квартирою зі сторони АДРЕСА_4 , та зазначено, що у разі якщо таке облаштування входу неможливо, питання доступу позивача до її квартири та земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, може бути вирішено зокрема, встановленням земельного сервітуту у передбаченому законом порядку.

Разом з тим, рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 15.03.2017 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 , серії ЯК № 737928 від 16.02.2010 року, виданий ОСОБА_7 визнано недійсним та скасовано. На підставі рішення Х сесії VІІ скликання від 25.03.2020 року за № 1913 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту в АДРЕСА_4 » позивачем ОСОБА_2 виготовлено техдокументацію, визначено площу земельної ділянки 0,0072га, та внесено відомості до Державного земельного кадастру, та в подальшому 20.12.2020 року ОСОБА_2 та Хустською міською радою укладено договір про встановлення земельного сервітуту, згідно якого ОСОБА_2 встановлено сервітут на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху згідно плану меж земельного сервітуту (додаток до договору, який є невід`ємною частиною договору).

Таким чином, позивачу, в установленому законом порядку, забезпечено здійснення її права власності на належну їй квартиру. Натомість, відповідачі створюють позичу перешкоди у доступі до її майна. Рішення суду від 27.01.2012 року, з врахуванням наведених обставин, у даному випадку не має правового значення для спірних правовідносин, які виникли між сторонами у 2021 році.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги, що апелянта не було належним чином повідомлено про розгляд справи, оскільки судові повістки направлялись судом обом відповідачам за адресою їх місця проживання АДРЕСА_2 (а.с.22,24). Перебування апелянта за кордоном не є перешкодою у здійсненні його процесуальних прав.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий :

Судді: