СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8222/24

пр. № 2/759/3327/24

07 червня 2024 рокусуддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін)цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення додаткових витрат на дитину,суд-

в с т а н о в и в:

22.04.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача 67 250гривень понесених нею додаткових витрат на утримання їхньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2021року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки.

Відповідач проживає окремо від сім`ї, не приймає участі у вихованні дитини. Позивач не одноразово зверталася до нього з проханням допомогти їй у додаткових витратах на утримання дитини, оскільки аліментів присуджених судом на утримання дитини, недостатньо для розвитку та її здоров`я. Стверджує, що за останій час нею було понесено додаткові витрати на утримання дитини, а саме: 20.03.2023 року позивач уклала додговір у сфері дошкільної освіти №20/03-23 з ФОП ОСОБА_4 . Внесок відповідно до п. 4.1. склав 10000 кожного місяця по 10000 грн. На виконання вимог договору позивачем сплачено: 1565грн. квитанція від 03.10.2023 року; 1000грн. квитанція від 01.11.2023 року; 3600 грн. квитанція від 30.11.2023 року; 11000 грн. квитанція від 02.01.2024 року;13050грн. квитанція від 01.02.2024 року; 13050 грн. квитанція від 04.03.2024 року; 7000 грн. квитанція від 01.11.2023 року; 12500 грн. квитанція від 28.08.2023 року; 10000грн. квитанція від 19.08.2023 року; 13050 грн. квитанція від 02.04.2024 року; 10000 грн. квитанція від 03.10.2023 року.

Таким чином позивачем було сплачено послуги ФОП на загальну суму 104815 грн. позивачем було придбано дитячий планшет Самсунг за 13057 грн, квитанція від 03.08.2022

Крім того позивачем було потрачено кошти на придбання ліків для дитини та дитячого одягу товар зазначено у чеках): 564,50 грн. чек від 22.09.2023 року; 302,50 грн. чек від 06.10.2023 року; 155 грн. чек від 26.09.2023 року; 406 грн. чек від 19.09.2023 року; 224,50 грн чек від 13.10.2023 року; 214 грн чек від 13.10.2023 року; 350 грн. чек від 12.10.2023 року; 810,50 грн чек від 26.02.2024 року; 229 грн чек від 05.04.2024 року; 366,68 грн. чек від 27.03.2024 року; 545,50 грн чек від 10.01.2024 року; 329 грн чек від 06.11.2023 року; 87,40 грн чек від 19.12.2023 року; 349 грн. чек від 21.11.2023 року; 189 грн чек від 14.11.2023 року; 343 грн. чек від 13.09.2023 року; 506 грн чек від 15.08.2023 року; 1805 грн. чек від 18.11.2023 року; 832,20 грн чек від 25.10.2023 року; 599 грн чек від 26.08.2023 року; 289 грн чек від 24.02.2024 року; 590,20 грн. чек від 22.02.2024 року; 155 грн чек від 24.01.2024 року; 559 грн чек від 21.01.2024 року; 207 грн чек від 15.04.2024 року;443 грн чек від 30.01.2024 року; 1281 грн чек від 02.02.2024 року; 155 грн чек від 01.02.2023 року; 155 грн. чек від 07.12.2023 року; 421,09 грн чек від 14.10.2023 року; 465 грн чек від 01.12.2023 року; 803 грн. чек від 09.09.2023 року; 206, 50 грн. чек від 25.01.2024 року; 155 грн чек від 01.10.2023 року; 773 грн. чек від 01.12.2023 року; 420 грн. чек від 05.12.2023 року; 542,50 грн. чек від 26.08.2023 року.

Загальні витрати склали кошти на придбання ліків для дитини та дитячого одягу (товар зазначено в чеках) склала 16628,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2019року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

14.05.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявних особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. При цьому позивач повинна довести їх необхідність належними та допустими доказами, оскільки саме вона зазначила про додаткові витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини.

Позивач належним чином не обгрунтувала та не надала доказів на підтвердження того, що придбання дитячого планшету Самсунг 13057 грн. пов`язано, зокрема, з розвитком здібностей дитини у відповідних науках, потребою відвідування додаткових занять з відповідними фахівцями, тренінгів з інформаційних технологій, що потребувало придбання такої вартісної комп`ютерної техніки. Також, позовна заява не містить даних, відповідно до яких можливо було б зробити висновок про обов`язковіть відідувань дитиною закладу дошкільної освіти. Розрахунок, нібито понесених додаткових витрат на дитину у зв`язку із захворюванням, які пов`язані з медичним обслуговуванням, з описом всіх позицій, чеків на придбання медикаментів та товарів, що необхідні, не надано. Стороною позивача не наведені докази особливого характеру даного захворювання, його винятковості та того, що суми аліментних зобов`язань буде недостатньо для забезпечення здорового розвитку дитини. Позивач не надала доказів, що проведені платні дослідження здійснювались за направленням лікуючого лікаря. Отже, у справі відсутні докази про наявність додаткових витрат на лікування дитини, у тому числі про їх характер, розмір та тривалість, відсутні підтверджуючі документи про їх фінансування.

Посилання позивача на квитанції, які долучені до позовної заяви, то такі не обгрунтовують обов`язковість, винятковість витрат, оскільки самі по собі не є доказами придбання позивачем майна, послуг, оскільки не місять найменування покупця, його підпису, відтиску печатки, а тому без інших доказів не можуть слугувати доказами придбання відповідних речей, послуг.

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2021року, шлюб між сторонами розірвано

Судом встановлено, що у шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.07.2019 року.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 5000 грн., щомісячно починаючи з 16.01.2023 року.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 10.01.2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2023 року змінено в частині розміру аліментів, в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн.

Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII(дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до вимог ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду,з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами.

У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 по справі № 6-1489цс17 та від 08 травня 2018 року у справі № 272/118/17.

Як зазначалось вище, як на одну з підстав своїх позовних вимог щодо понесення додаткових витрат на утримання їхньої неповнолітньої доньки, позивач зазначає, що нею був придбаний планшет Самсунг вартістю 13 057 грн., ліки та одяг на загальну суму 16 628 грн. та витрати назаклад дошкільної освіти на загальну суму 104 815 грн.

Проте, суд приходить до переконання, що такі не доведені належними, достатніми та достовірними доказами з огляду на наступне.

Позивач покликається на те, що нею були понесені додаткові витрати на придбання планшета Самсунг.

Однак, як вбачається з долучених позивачем фіскального чека про купівлю планшета, у такому відсутні будь-які реквізити, які б дали змогу ідентифікувати осіб, яким такі послуги надавались та якими особами ці послуги оплачувались, тобто відсутні докази понесення цих витрат саме позивачем. Інших доказів, які підтверджували б понесення саме позивачем витрат на купівлю планшета, суду не надано.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували фактичне використування планшета неповнолітньою донькою.

Щодо витрат на заклад дошкільної освіти на загальну суму 104 815 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.53 Конституції України повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Враховуючи вищевикладене та можливість отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, суд вважає, що позивачем не доведено, що зазначені вище витрати є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України.

Крім того, позивач посилається на те, що нею були понесені додаткові витрати, а саме на придбання ліків для дитини та дитячого одягу.

На підтвердження цих витрат позивачем долучено, копії квитанцій.

Однак, суд, зазначає, що в матеріалах справи відсутній хоча б один рецепт, або рекомендація лікаря про необхідність придбання вказаних ліків.

Крім того, більшість квитанцій на придбання ліків є взагалі нечитабельними та не можливо розібрати назву лікарських засобів, аби з"ясувати, чи є вказаний лікарський засіб хоча б дитячим.

Також суд відхиляє доводи позивача про стягнення з відповідача додаткових витрати на утримання доньки, які пов`язані із купівлею дитячого одягу, оскільки такі витрати не є додатковими, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2020 по справі № 484/2230/17). Протилежного позивачем не доведено.

Позивачем до матеріалів справи не долучено договорів, актів приймання-передачі наданих послуг (робіт) тощо на підтвердження зазначених витрат саме в інтересах неповнолітньої доньки.

Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №522/6424/16-ц та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №520/12681/17.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, закріпленому в ст. 141 СК України, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263, 265, 273, 274-279, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 стягнення додаткових витрат на дитину про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.М. Шум