Провадження № 2/466/167/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до КС «Християнська злагода», ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа Ольги Орестівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Галини Іванівни, ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ :

14.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КС «Християнська злагода», ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа Ольги Орестівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Галини Іванівни, ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за Кредитними договорами б/н від 11 серпня 2021 року, укладеним між Кредитною спілкою «ХРИСТИЯНСЬКА ЗЛАГОДА» та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС, в частині відсунення права вимоги Кредитної спілки «ХРИСТИЯНСЬКА ЗЛАГОДА» до ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідченим 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Галиною Іванівною та зареєстрованим в реєстрі за № 2506, укладеним 11 серпня 2021 року між Кредитною спілкою "ХРИСТИЯНСЬКА ЗЛАГОДА" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС", посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Роксоляною Іванівною, та зареєстрованим в реєстрі за № 741, з одночасним припиненням обтяження - іпотеки, зареєстрованого на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни індексний запис номер: 59783876 від 11 серпня 2021 року про державну реєстрацію іпотеки за товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС", номер запису про іпотеку: 43126201; скасувати Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни, індексний номер рішення: 59783876 від 11 серпня 2021 року про державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 1, що розташована за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС", з одночасним припиненням обтяження - іпотеки, зареєстрованого на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни індексний запис номер: 59783876 від 11 серпня 2021 року про державну реєстрацію іпотеки за товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС", номер запису про іпотеку: 43126201; скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи Ольги Орестівни індексний номер рішення: 59436294 від 23 липня 2021 року про державну реєстрацію обтяження, іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням обтяження - іпотеки, зареєстрованого на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи Ольги Орестівни індексний запис номер: 59436294 від 23 липня 2021 року про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 43126201; визнати відсутніми права іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Кредитною спілкою "ХРИСТИЯНСЬКА ЗЛАГОДА", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Галиною Іванівною за реєстровим № 2506.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 грудня 2008 року Кредитна спілка "Християнська злагода" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , (Іпотекодавець), ОСОБА_2 (Позичальник) уклали Іпотечний договір, в якому предметом іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 . Іпотека за цим договором забезпечувала повне виконання ОСОБА_2 зобов`язання перед Кредитною спілкою "Християнська злагода", що виникають із договору № 5/08 про надання кредиту від 23 січня 2008 року, інших договорів, які укладені та/або будуть укладенні між Сторонами (Кредитна спілка "Християнська злагода", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) і є та/або її невід`ємною частиною, за умовами яких Іпотекодавець ОСОБА_1 зобов`язується перед Іпотекодержателем - Кредитною спілкою "Християнська злагода" повернути до 23 січня 2009 року кредит в розмірі 650 000,00 грн. сплатити проценти за його користування у розмірі 48 % річних, можливі неустойку та інші платежі, в розмірі порядку та строки, передбачені Кредитним договором. Вказаний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. 15 грудня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 2506.

15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. на підставі вказаного Договору іпотеки у Державному реєстрі іпотек було зареєстроване обтяження - іпотеку, реєстраційний номер обтяження 8296740.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пред`явили зустрічний позов до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. про розірвання договору найму та зняття з державного реєстру заборон та іпотечного обтяження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1

08 жовтня 2012 року Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3 та задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. за участю третьої особи Кредитной спілки "Християнська злагода" у справі №13133185/12 про розірвання договору найму та зняття з державного реєстру заборони та іпотечного обтяження, розірвано договір найму житлового приміщення від 06 жовтня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. зняти з державного реєстру заборон та іпотечного обтяження квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1

23 жовтня 2012 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. на підставі Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2012 року у справі № 13133185/12 вилучила із Державного реєстру іпотек обтяження - іпотеку.

19 жовтня 2019 року Кредитна спілка "Християнська злагода" оскаржила в апеляційному порядку Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2012 року у справі № 13133185/12.

25 листопада 2019 року Постановою Львівського апеляційного суду у справі №1313/3185/12 задоволено апеляційну скаргу Кредитної спілки "Християнська злагода", рішення Миколаївського районного суду Львівської області скасовано, та в цій частині ухвалено нову постанову, якою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І, третя особа Кредитна спілка "Християнська злагода" про заняття з державного реєстру заборон та іпотечного обтяження квартири АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 відмовлено.

31 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування за умовами, якого ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 167. На підставі цього договору дарування, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. прийняла рішення № 50909939 та зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 . Номер запису про право власності 35277711.

01 лютого 2021 року Кредитна спілка "Християнська злагода" звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою, в якій просила поновити термін для подання заяви про поворот виконання рішення суду; допустити поворот виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області у справі № 1313/3185/2012 від 08 жовтня 2012 року шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про іпотечне обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до Іпотечного договору №2507/21 від 15 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г. І.

16 лютого 2021 року Миколаївський районний суд Львівської області постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви Кредитної спілки "Християнська злагода" про поворот виконання рішення було відмовлено у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

03 березня 2021 року Кредитна спілка "Християнська злагода" оскаржила в апеляційному порядку вказану вище Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року.

08 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір про розірвання договору дарування від 31 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 167. Вказаний договір про розірвання договору дарування посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 1362

08 липня 2021 року у зв`язку з укладенням вказаного договору про розірвання договору дарування, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. прийняла рішення № 59181480 та зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 . Номер запису про право власності 42892776. Підстава для державної реєстрації: дублікат договору купівлі-продажу квартири від 17 січня 2020 року № 99, виданий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ткачук Г.І., Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Ткачук Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 23 серпня 1996 року за реєстровим № 9079.

22 липня 2021 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О.О. за результатом розгляду заяви за підписом керівника Кредитної спілки "Християнська злагода" Геша І.Ю. про державну реєстрацію виникнення іпотеки, прийняла Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59436294 від 23 липня 2021 року про проведення державної реєстрації обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 .

11 серпня 2021 року між Кредитною спілкою "Християнська злагода" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС" було укладено договір про відступлення права вимоги за Кредитними договорами. За умовами цього договору Кредитна спілка "Християнська злагода" відступила, а товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС" набуло права Кредитної спілки "Християнська злагода" належні останній згідно з Кредитними договорами укладеними з ОСОБА_2

11 серпня 2021 року між Кредитною спілкою "Християнська злагода" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС" було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки посвідченим 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. за реєстровим №2506. За умовами цього договору у зв`язку з укладенням між Кредитною спілкою Християнська злагода - Первісним Іпотекодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю ПРОФІТ ФАЙНЕНС - Новим Іпотекодержателем Договору про відступлення права вимоги за Кредитними договорами б/н від 11 серпня 2021 року, Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває прав Первісного Іпотекодержателя, належних Первісному Іпотекодержателю згідно з договором іпотеки, посвідченим 15 грудня 2008 року Попович Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 2506, укладеним між Кредитною спілкою Християнська злагода, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І.

01 листопада 2021 року Постановою Львівського апеляційного суду у справі №13133185/12 залишено без задоволення апеляційну скаргу Кредитної спілки "Християнська злагода" на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області, якою відмовлено у задоволенні заяви Кредитної спілки "Християнська злагода" про поворот виконання рішення суду шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про іпотечне обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до Іпотечного договору №2507/21 від 15 грудня 2008 року.

ОСОБА_1 вважає, що договір від 11 серпня 2021 року, укладений між Кредитною спілкою "Християнська злагода" та товариством з обмеженою відповідальністю ПРОФІТ ФАЙНЕНС про відступлення права вимоги за Кредитними договорами, за умовами якого Кредитна спілка "Християнська злагода" відступила, а товариство з обмеженою відповідальністю ПРОФІТ ФАЙНЕНС набуло права Кредитної спілки "Християнська злагода", належні останній згідно з Кредитними договорами укладеними з ОСОБА_2 укладено з порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою недійсності такого договору (основного договору).

Наведене вище, зумовлює наявність підстав для визнання недійсним похідного договору - договору від 11 серпня 2021 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. за реєстровим № 2506.

За умовами договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки у зв`язку з укладенням між Кредитною спілкою "Християнська злагода" - Первісним Іпотекодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю ПРОФІТ ФАЙНЕНС - Новим Іпотекодержателем Договору про відступлення права вимоги за Кредитними договорами б/н від 11 серпня 2021 року, Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває прав Первісного Іпотекодержателя, належних Первісному Іпотекодержателю згідно з договором іпотеки, посвідченим 15 грудня 2008 року Попович Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 2506, укладеним між Кредитною спілкою Християнська злагода, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У Постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 міститься висновок про те, що кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені, що обумовлене наступним:

- заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (стаття 515 ЦК України);

- за статтею 1 Закону України Про кредитні спілки кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом;

- статтею 21 Закону України Про кредитні спілки визначено види господарської діяльності кредитної спілки та, зокрема, врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

При цьому слід взяти до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження №14-181цс20) не знайшла підстав для відступу від висновку, викладеного у зазначених Постановах Верховного Суду України (пункт 33). У Постанові від 08 червня 2021 року у справі №346/1305/19 провадження № 14-181цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала також на відсутність підстав для відступу від висновків, викладених у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

У Постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №758/3453/16 (провадження №61-18037св18) зроблено правовий висновок щодо тлумачення абзацу дев`ятого статті 1, статті 24 Закону України Про іпотеку, відповідно до якого іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення. Законом України Про іпотеку не передбачено існування конструкції "абстрактної" іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Отже, правові наслідки незаконності набуття права вимоги за кредитним договором поширюються і на аналогічну домовленість сторін про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеним в забезпечення виконання цього кредитного договору.

З урахуванням викладеного вище, позивач вважає, що спірний договір про відступлення права вимоги за Кредитними договорами та спірний договір про відступлення прав за іпотечним договором вчиненні сторонами всупереч вимог закону, а тому підлягають визнанню недійсними.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що Рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59436294 від 23 липня 2021 року про проведення державної реєстрації обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована: АДРЕСА_1 прийняте з грубим порушенням вимог чинного законодавства та за відсутності правових підстав для прийняття такого рішення. З огляду на таке.

У вказаному Рішенні зазначено, що таке прийняте за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, поданої 22 липня 2021 року 14:48:49 год. за реєстраційним номером 46900603, яку подав ОСОБА_5 та документів, поданих для проведення державної реєстрації прав. Також у вказаному рішенні зазначено, що при його прийнятті приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О.О. керувалася частиною третьою статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, пунктом 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. За наслідком прийняття цього рішення приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа О.О. здійснила державну реєстрацію іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про іпотеку: 43126201, зазначивши як підставу для державної реєстрації: рішення суду, серія та номер: 1313/3185/2012, виданий 08 жовтня 2012 року, видавник: Миколаївський районний суд Львівської області; договір іпотеки, серія та йомер: 2506, виданий 15 лютого 2008 року, видавник: Попович Г.І., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу.

Таким чином, нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа

О.О. прийняла рішення індексний номер: 59436294 від 23 липня 2021 року на двох підставах:

- Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2012 року у справі № 1313/3185/2012.

- Договору іпотеки, посвідченого 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., та зареєстрованому у реєстрі № 2506.

Відповідно до вимог п. 1, 2 ч. 2 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката.

Рішення суду, на яке нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак- Кучерепа О.О. покликається як на підставу для прийняття нею рішення, індексний номер 59436294 від 23 липня 2021 року не відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Це рішення втратило юридичну силу у зв`язку з його скасуванням 25 листопада 2019 року Постановою Львівського апеляційного суду.

При цьому, слід врахувати, що 01 лютого 2021 року Кредитна спілка "Християнська злагода" звернулася до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою, в якій просила поновити термін для подання заяви про поворот виконання рішення суду; допустити

поворот виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області у справі №1313 3185/2012 від 08 жовтня 2012 року шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про іпотечне обтяження квартири за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до Іпотечного договору №2507/21 від 15 грудня 2008 соку, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. 16 лютого 2021 року, Миколаївський районний суд Львівської області постановив ухвалу, якою у задоволенні заяви Кредитної спілки "Християнська злагода" про поворот виконання рішення було відмовлено у зв`язку із пропуском строку звернення до суду. 01 листопада 2021 року Постановою Львівського апеляційного суду у справі №13133185/12 залишено без задоволення апеляційну скаргу Кредитної спілки "Християнська злагода" на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області, якою відмовлено у задоволенні заяви Кредитної спілки "Християнська злагода" про поворот виконання рішення суду шляхом внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про іпотечне обтяження квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до Іпотечного договору № 2507/21 від 15 грудня 2008 року.

ОСОБА_6 вважає, що нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак- Кучерепа О.О. не могла прийняти рішення індексний номер: 59436294 від 23 липня 2021 року на підставі Договору іпотеки, посвідченого 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., та зареєстрованому у реєстрі №2506, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 31-2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею.

Підстав, передбачених ч. 7 ст. 31-2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для вчинення відповідної реєстраційної дії іншим нотаріусом не було. Згідно з вимогами п. 9 ст. 1 ст. 25 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підставою для відмови в державній реєстрації прав, окрім іншого, є подання документів до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

Окрім того, ОСОБА_6 , - власник, квартири за адресою АДРЕСА_1 зважає, що права іпотеки договором від 15 грудня 2008 року, укладеним між Кредитною спілкою "Християнська злагода" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , (Іпотекодавець), ОСОБА_2 (Позичальник) не виникли, а тому звертається до суду із вимогою про визнання відсутніми прав іпотекодержателя. З огляду на таке.

У цьому договорі предметом іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Згідно з абз 4 ч. 1. ст. 1 Закону України Про Іпотеку основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України Про Іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Зі змісту п. 1.3. Договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, вбачається, що такий договір мав би забезпечувати виконання зобов`язань, що виникають із кредитних договорів, укладених за участю ОСОБА_1 , (укладені між Сторонами) за умовами яких ОСОБА_1 (Іпотекодавець) зобов`язується перед Кредитною спілкою "Християнська злагода" повернути кредит в розмірі 650 000,00 грн. сплатити проценти за його користування у розмірі 48 % річних.

Оскільки між ОСОБА_1 та Кредитною спілкою "Християнська злагода" не було укладено будь-яких кредитних договорів, у тому числі й з умовою повернути до 23 січня 2009 року кредит в розмірі 650 000,00 грн. та сплатити проценти за його користування у розмірі 48 % річних, договір від 15 грудня 2008 року, укладений між Кредитною спілкою Християнська злагода" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , (Іпотекодавець),

ОСОБА_2 (Позичальник) не зумовив виникнення права іпотеки.

Також позивач звертає увагу суду на те, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Такі положення містилися у Постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 11 листопада 2020 року № 753/11009/19. Це означає те, що особа, яка включила ту чи іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Зазначене правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" no individually negotiated), а й щодо умов, які хоч і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party)". Текст договору іпотеки було запропоновано до підпису саме Кредитною спілкою «Християнська злагода».

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Асташкін А.В. позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надіслав заяву про завершення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача КС «Християнська злагода» Геш І.Ю. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. В останнє судове засідання не з`явився, однак оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

Відповідач приватний нотаріус Тишківська Р.І. в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву про заміну на належного відповідача та письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила у позові відмовити та про розгляд справи без її участі.

Відповідач приватний нотаріус Глинчак-Кучерепа О.О. в судове засідання не з`явилася, однак надіслала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила у позові відмовити та про розгляд справи без її участі.

Відповідач приватний нотаріус Попович Г.І. в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі.

Представник ТзОВ «Профіт-Файненс» та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення судової повістки, відзиву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 15.12.2008 року між Кредитною спілкою "Християнська злагода" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, згідно якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно п. 1.3. Договору іпотеки від 15 грудня 2008 року, іпотека за цим Договором забезпечує повне виконання позичальником зобов`язань іпотекодержателем, що виникають із Договору №5/08 про надання кредиту від 23.01.2008, за умовами яких ОСОБА_1 (Іпотекодавець) зобов`язується перед Кредитною спілкою "Християнська злагода" повернути до 23.01.2009 кредит в розмірі 650000,00грн., сплатити проценти за його користування у розмірі 48% річних, можливі неустойку та інші платежі в розмірі, порядку та строки, передбачені Кредитним договором (т. 1 а.с.13-18).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08.10.2012, у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити за безпідставністю. Зустрічний позов задоволено повністю. Розірвано договір найму житлового приміщення від 06.10.2011 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. (79000, м. Львів, вул. Коперника,26) зняти з державного реєстру заборон та іпотечного обтяження квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2019, апеляційну скаргу Кредитної спілки «Християнська злагода» задоволено. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2012 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Г., третя особа Кредитна спілка «Християнська злагода» про зняття з державного реєстру заборон та іпотечного обтяження квартири АДРЕСА_5 та належить ОСОБА_1 - відмовлено.

31 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування за умовами, якого ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 . Вказаний договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 167 (т. 1 а.с.23-26).

Крім того, ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.02.2021, у задоволенні заяви Кредитної спілки "Християнська злагода" про поворот виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08.10.2012 - відмовлено у зв`язку із пропуском строку звернення до суду (т. 1 а.с.29-30).

Окрім того, постановою Львівського апеляційного суду від 01.11.2021, апеляційну скаргу Кредитної спілки «Християнська злагода» залишено без задоволення. Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 16 лютого 2021 року залишено без змін (т. 1 а.с.31-33).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

08 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір про розірвання договору дарування від 31 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 167. Вказаний договір про розірвання договору дарування посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 1362 (т. 1 а.с.27-28).

08 липня 2021 року у зв`язку з укладенням вказаного договору про розірвання договору дарування, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ковтун Л.Б. прийняла рішення №59181480 та зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

В судовому засіданні також встановлено, що 11.08.2021 укладено Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 15.12.2008 приватним нотаріусом Попович Г.І. за реєстровим №2506.

Згідно вказаного Договору про відступлення права вимоги від 11.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., КС «Християнська злагода» Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель ТзОВ «Профіт Файненс» набуває прав Первісного Іпотекодержателя, належних Первісному Іпотекодержателю згідно з договором іпотеки, посвідченим 15 грудня 2008 року Попович Г.І., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим №2506, укладеним між Кредитною спілкою Християнська злагода, та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І. (т. 1 а.с.19-20).

Рішенням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Р.І. від 11.08.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №59783876, проведено державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.21).

Рішенням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи О.О. від 23.07.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №59436294, проведено державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.22).

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених вище положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

А в силу ст. 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, недійсність спірного правочину не встановлена, а відносно визнання його недійсним, що, зокрема, і є предметом цього провадження, необхідно це довести в суді.

Таким чином, укладені договори відступлення права вимоги, не суперечать приписам чинного законодавства України, вчинені учасниками, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідають їх внутрішній волі та спрямовані на реальне настання правових наслідків, а тому не можуть вважатись недійсними.

КС «Християнська злагода» та ТзОВ «Профіт Файненс» під час укладення оспорюваних договорів про відступлення права вимоги були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, а доводи позивача про визнання оспорюваних правочинів повністю недійсними не знайшли свого підтвердження.

Також, конкретних фактів порушення власних майнових прав та інтересів внаслідок укладення спірного договору позивач не навів, як і не довів, що в результаті визнання такого договору недійсним права позивача буде захищено та відновлено.

За змістом ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Проте, ані умовами Договору від 11.08.2021 року, ані положеннями законодавства не встановлено обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, що виникає з даного договору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 518 Цивільного кодексу України визначено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже, позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора, у разі пред`явлення таких вимог.

В свою чергу, обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням зобов`язань за відповідним договором відступлення права вимоги (в тому числі щодо повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні), то вони не визначаються жодною нормою матеріального права як підстава для визнання недійсним такого правочину.

Також, суд зазначає, що обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 жовті року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 639/48 від 07 червня 2021 року у справі № 648/3596/19 (провадження № 61-12225св20).

З врахуванням викладеного, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено, вимоги позивача про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.08.2021 року, укладеного між КС «Християнська злагода» та ТзОВ «Профіт Файненс» щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 11.08.2021 року за договором іпотеки, суд приходить до наступного висновку.

Так, між сторонами склались правовідносини щодо відступлення прав за договором іпотеки та переходу права власності на предмет іпотеки, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку».

У положеннях статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватися з урахуванням обмежень, встановлених приписами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (пункти 56, 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Сутність договору відступлення права вимоги полягає у домовленості про те, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений для первісного кредитора договором, за яким виникло таке зобов`язання. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається протягом усього часу до припинення зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Відступлення права вимоги (цесія) - це саме факт заміни особи у зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, приписи ЦК України (зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватися саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Вади предмета договору не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передача недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу. Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану правилами ЦК України. Договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо (пункти 73, 74, 83, 92, 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21).

Тож відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними договору, який може бути визнаний недійсним у разі наявності передбаченої законом підстави.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Аналіз приписів частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що законодавець прагне, аби в регулятивних цивільних правовідносинах відбувалося одночасне відступлення зобов`язань як за основним, так і за іпотечним зобов`язаннями.

Зокрема, правила першого речення частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку», враховуючи мету цього Закону і межі його правового регулювання, спрямовані саме на врегулювання відступлення прав за іпотечним договором, певно поєднавши їх юридичну долю з юридичною долею основного зобов`язання.

Отже, цей припис статті 24 Закону України «Про іпотеку» закріплює правило, відповідно до якого у регулятивних правовідносинах відступлення прав за іпотечним договором здійснюється лише за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

У постанові від 22 травня 2024 року Велика Палата Верховного Суду в справі № 754/8750/19 (провадження № 14-202цс21) виснувала, що відступлення права вимоги за іпотечним договором, за загальним правилом, має відбуватися одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором. Права вимоги за основним зобов`язанням та права вимоги за іпотечним зобов`язанням як забезпечувальним до такого основного не можуть бути одночасно відступлені кредитором на користь різних осіб, оскільки «абстрактну іпотеку» (без зв`язку з належним кредиторові основним зобов`язанням) закон не передбачає, а, навпаки, констатує, що іпотекодержателем завжди є кредитор (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»), що відповідає суті іпотеки як способу забезпечення виконання зобов`язання.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові наголосила, що ні ЦК України, ні Закон України «Про іпотеку» не пов`язують припинення іпотеки та відповідного договору з такими обставинами «абстрактною іпотекою». Сам лише факт відступлення банком іншій особі права вимоги за кредитним договором, за наявності в позичальника заборгованості за цим договором, не є підставою для припинення договору іпотеки, який забезпечує виконання основного зобов`язання.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що тлумачення змісту абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість, як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення; для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Закон України «Про іпотеку» не передбачає існування конструкції «абстрактної» іпотеки, за якої іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 758/3453/16 (провадження № 61-18037св18), а також Велика Палата Верховного Суду підтримала у постанові від 22 травня 2024 року в справі № 754/8750/19 (провадження № 14-202цс21).

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Із наведеного слідує, що обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

Положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала, що пред`явлення віндикаційного позову є ефективним саме у випадку неодноразового відчуження майна. У цьому разі задоволення віндикаційного позову до останнього набувача такого майна, за яким зареєстровано відповідне речове право, є підставою для внесення відповідних записів до реєстру, а тому оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника.

У разі ж якщо спірне майно не відчужувалось третім особам, то підстав для пред`явлення віндикаційного позову в цьому випадку немає. У такому разі при визначенні ефективного способу захисту прав іпотекодавця слід виходити із того, на якій підставі іпотечне майно вибуло з його власності, зокрема:

- якщо таке майно вибуло внаслідок реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем і в подальшому не перевідчужувалось третім особам, ефективним способом захисту є вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України, та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20);

- якщо порушення права власності іпотекодавця відбулося внаслідок укладення іпотекодержателем від свого імені договору купівлі-продажу іпотечного майна із третьою особою, то визнання такого правочину недійсним є також ефективним способом захисту. У цьому разі визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки є визнанням недійсним його як документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію відповідного права, а іпотекодержатель не отримує це право в порядку реституції - воно повертається до первинного власника предмета іпотеки.

Зокрема, при застосуванні висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц (провадження 14-111цс19), Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при вирішенні подібних справ погоджувався з висновком, що належним та ефективним способом захисту прав власника є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 127/28339/15-ц (провадження № 61-10388св18), від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц (провадження № 61-17236св20), від 11 жовтня 2021 року у справі № 486/454/20 (провадження № 61-9735св21)).

Натомість у висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2023 року у справі № 592/11227/20 (провадження № 61-6833св22), в якій враховано висновки ухвали Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2023 року в цій же справі, фактично вказано на право власника предмета іпотеки у таких справах обирати ефективний спосіб захисту порушеного права, зокрема визнання договору купівлі-продажу предмета іпотеки недійсним, яке може бути самостійним способом захисту, але не в поєднанні з вимогою про витребування майна відповідно до статті 388 ЦК України. При цьому оспорювання такого договору не є обов`язковою умовою реалізації можливостей захисту прав, наданих статтею 388 ЦК України. Вказано, що частина третя статті 16 ЦК України визначає виключні випадки, за яких суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи, а такої підстави для відмови в захисті цивільного права та інтересу особи, як обрання позивачем неефективного способу захисту, не містить жодна норма права.

Велика Палата Верховного Суду безпосередньо не вирішувала питання щодо належного способу захисту прав власника при оспорюванні законності звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору купівлі-продажу, укладеному від свого імені іпотекодержателем як продавцем та третьою особою. Водночас зазначене питання колегія суддів вважає складним, оскільки потребує кваліфікації правовідносин між власником предмета іпотеки та його покупцем, який укладає відповідний договір купівлі-продажу з іпотекодержателем на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) з власником предмета іпотеки. Саме це призводить і до неоднакового застосуванням судами відповідних норм права в частині визначення належних способів прав власника, в тому числі договірних, зокрема скасування державної реєстрації права власності на таке майно за покупцем (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 295/1667/19-ц (провадження № 61-1201св20), від 26 жовтня 2021 року у справі № 459/1321/16-ц (провадження № 61-10485св21), від 08 листопада 2023 року у справі № 754/4361/21 (провадження № 61-10420св23)).

Тому вирішення цього питання необхідне і для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Зокрема, за обставинами справи, у яких зроблено висновок, що належним способом захисту прав іпотекодавця є позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідачі є першими та останніми набувачами спірного нерухомого майна після позивача. З огляду на це Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначав, що у контексті реалізації договору купівлі-продажу предмета іпотеки визнання його недійсним є також допустимим, ефективним та належним способом захисту порушеного права та/або інтересу власника предмета іпотеки (постанови від 05 серпня 2020 року у справі №127/28339/15-ц, від 16 серпня 2021 року у справі № 523/12031/16-ц, від 11 жовтня 2021 року у справі № 486/454/20, від 09 червня 2021 року у справі № 295/1667/19-ц, від 26 жовтня 2021 у справі № 459/1321/16-ц, від 08 листопада 2023 у справі № 754/4361/21), що не суперечить висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц.

Натомість у справах, за обставинами яких після першого відчуження банком предмета іпотеки здійснювалося його неодноразове відчуження (ланцюг правочинів) третім особам, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду констатував, що належним способом захисту є саме позов про витребування іпотечного майна у кінцевого набувача (постанови від 21 вересня 2022 року у справі № 643/13747/18-ц, від 31 травня 2023 року у справі № 592/10415/20). Зазначені правові висновки викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 05.03.2024 року по справі № 756/3036/20.

Так, відносно позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.08.2021 за договором іпотеки, суд зазначає, що позивач не обґрунтовує, які саме його права порушені укладенням договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, оскільки визнання такого договору недійсним не змінює ні основне зобов`язання за кредитним договором, ні забезпечувальне зобов`язання за договором іпотеки, а змінює лише кредитора у зобов`язанні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 11.08.2021 за договором іпотеки, в тому відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про скасування Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни, індексний номер рішення: 59783876 від 11 серпня 2021 року про державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 1, що розташована за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТ ФАЙНЕНС", з одночасним припиненням обтяження - іпотеки; скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи Ольги Орестівни індексний номер рішення: 59436294 від 23 липня 2021 року про державну реєстрацію обтяження, іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням обтяження - іпотеки, то на думку суду такі вимоги також до задоволення не підлягають з врахуванням наступного.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №282618155 від 03.11.2021, рішенням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59436294 від 23 липня 2021 року проведено державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 , а також рішенням приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Р.І. від 11.08.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, проведено державну реєстрацію обтяження - іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 01, що розташована АДРЕСА_1 за ТзОВ «Профіт Файненс» (т. 1 а.с.35-41).

Нормами статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною. Здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

На час вчинення державної реєстрації вищезазначених об`єктів нерухомого майна Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначались чіткі підстави для відмови у державній реєстрації.

Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить вичерпний перелік підстав за яких Державним реєстратором може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої

Враховуючи викладене, у приватного нотаріуса були відсутні причини наведені вище для відмови у державній реєстрації, то відповідно до пункту 5 тієї ж статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» він не міг і не мав підстав для відмови ТОВ «Профіт Файненс» у державній реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно, оскільки відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на час розгляду справи зобов`язання, які забезпечувались іпотекою не виконанні, іпотека не визнана припиненою, при цьому кредитний та іпотечний договори є чинними та не визнані в установленому законом порядку недійсними, а тому на думку суду, рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса про реєстрацію речових прав на предмет іпотеки прийняті з дотриманням вимог закону.

Водночас, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Оскільки спір у цій справі стосується цивільних прав ОСОБА_1 на спірне майно, то належним відповідачем у ній є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Приватний нотаріус, до якого позивач також пред`явив позов, не є належним співвідповідачем у цій справі.

Відтак, позовні вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію обтяження іпотеки не підлягають до задоволення з огляду і на те, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили порушене, невизнане або оспорюване право чи то свободи, чи законні інтереси позивача відповідно до ст..4 ЦПК України, саме даним Державним реєстратором, приватними нотаріусами Тишківською Р.І. та Глинчак-Кучерепа О.О.

Що стосується вимог позивача про визнання відсутніми права іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним між Кредитною спілкою "ХРИСТИЯНСЬКА ЗЛАГОДА", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим 15 грудня 2008 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Галиною Іванівною за реєстровим №2506, то на думку суду така вимога також до задоволення не підлягає з врахуванням наступного.

Як вже встановлено судом, Іпотечний договір щодо спірної квартири є дійсним.

Припинення права іпотеки регулюється нормою ст.593 ЦК України.

Частиною першою статті 593 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Проте судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором і договором іпотеки не виконано, а таким чином відсутні підстави для визнання припиненою іпотеки.

Крім того, суд враховує, що на території України з 22.02.2022 року діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який продовжено.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України доповнила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент розгляду справи воєнний стан в Україні триває, виконання судового рішення у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а тому вищевказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У даній справі позивачем заявлено вимоги про оскарження договору відступлення укладеного між КС «Християнська злагода» та ТзОВ «Профіт Файненс», в рамках їх господарської діяльності. При цьому договір, права за яким відступалися згідно з оскаржуваним договором, також не було укладено в рамках Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи наведене, оскаржувані договори (відступлення прав вимоги) за своєю правовою природою не є правочинами, укладеними із споживачем, тобто відсутні характерні риси притаманні договору про надання послуг споживачу, придбання товару, то відповідно правовідносини за договорами відступлення права вимоги не є споживчими.

Аналогічна думка висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 01 березня 2023 р по справі № 359/8208/18 (провадження № 61-2534ск23): «ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (opенди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово- кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені ОСОБА_1 відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до КС «Християнська злагода», ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа Ольги Орестівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Роксоляни Іванівни, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Галини Іванівни, ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, визнання відсутніми права іпотекодержателя за договором іпотеки - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: КС «Християнська злагода», код ЄДРПОУ-26126750, м. Львів, вул. Коцюбинського, 4 оф.2.

Відповідач: ТзОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», код ЄДРПОУ-43160452, м. Львів, вул. Хмельницького, 212 оф. 413.

Відповідач: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тишківська Роксоляна Іванівна, м. Львів, вул. Личаківська, 7/1.

Відповідач: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепа Ольга Орестівна, м. Львів, вул. Городоцька, 223.

Відповідач: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Попович Галина Іванівна, м. Львів, вул. Коперника, 26.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: Львівська область Стрийський район с. Кагуїв.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 грудня 2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук