Провадження № 2-о/638/291/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - Аркатової К.В.,

за участі секретаря судових засідань - Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Хоссейн Емілі, заінтересована особа: Харківська міська рада, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Хоссейн Емілі звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме:

- факт родинних відносин між ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між чоловіком та дружиною;

- факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між донькою та батьком;

- факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (уточнена вимога).

Вимоги заяви обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, про що 19 червня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 9007, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 , та яке належить останньому на таких підставах:

- 1/2 частка у праві спільної власності на вказану вище квартиру значиться за померлим ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2004 року з реєстровим № 508, і зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2004 року за № 3073456;

- 1/2 частка у праві власності на вказану вище квартиру на підставі цього ж договору належала дружині спадкодавця ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був її чоловік, тобто батько заявниці - ОСОБА_2, який, в свою чергу, прийняв спадщину, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових речових прав.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 (заявниця), яка є донькою померлого, звернулась до приватного нотаріуса ХМНО в Харківській області Гаврилової Світлани Анатоліївни для оформлення своїх спадкових прав після померлою батька, в результаті чого нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 67821152.

Надалі, 15 листопада 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 379/02-31 з наступною аргументацією: 1) відсутня можливість встановлення того факгу, що заявниця постійно проживала з батьком на момент смерті останнього, що є підставою для того, щоб вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, а строк на подачу заяви про прийняття спадщини вичерпаний; 2) відсутня можливість встановити факт родинних відносин між заявницею та батьком, оскільки, наявні розбіжності в документах, в яких ім`я, прізвище та по батькові померлого батька заявниці записані різним чином: «ОСОБА_2», « ОСОБА_2 », « ОСОБА_2 », «ОСОБА_2», «ОСОБА_2» і відрізняються від документів ОСОБА_1 , в яких заявниця записана по батькові « ОСОБА_1 »; 3) наявні розбіжності в документах померлих батька і матері заявниці, в яких мати записана як « ОСОБА_3 », а батько « ОСОБА_2 », при тому що в свідоцтві про одруження ім`я зазначено: « ОСОБА_2», які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між померлими батьками ОСОБА_1 .

З метою встановлення наведених вище фактів, які мають юридичне значення, адвокат Хоссейн Емілі звернулася до суду із вказаною заявою в інтересах ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року провадження по справі відкрито у порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року судом витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Коссе Л.М. (здійснює заміщення приватного нотаріуса ХМНО Гаврилової С.А. відповідно до договору про заміщення від 17 лютого 2023 року) копію засвідченої належним чином спадкової справи № 67821152, відкритої 14 червня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А.

Витребуваний доказ - засвідчена належним чином копія спадкової справи 67821152, відкритої 14 червня 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. надійшов до суду 29 листопада 2024 року.

Представник заявника - адвокат Хоссейн Емілі просила розгляд справи проводити без участі заявниці та її представника, подавши через електронний сервіс «Електронний суд» відповідне клопотання.

Представник заінтересованої особи - Харківської міської ради до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень по суті розгляду заяви не надав.

Технічна фіксація судового розгляду не здійснювалась на підставі положень статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності (диспозитивності) сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом вбачається та підтверджено наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, про що 19 червня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 9007, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_2 , та яке належить останньому на таких підставах:

- 1/2 частка у праві спільної власності на вказану вище квартиру значиться за померлим ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2004 року з реєстровим № 508, і зареєстрованим в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 15 березня 2004 року за № 3073456;

- 1/2 частка у праві власності на вказану вище квартиру на підставі цього ж договору належала дружині спадкодавця ОСОБА_3 , спадкоємцем якої був її чоловік, тобто батько заявниці - ОСОБА_2, який, в свою чергу, прийняв спадщину, постійно проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не оформив своїх спадкових речових прав.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 (заявниця), яка є донькою померлого, звернулась до приватного нотаріуса ХМНО в Харківській області Гаврилової Світлани Анатоліївни для оформлення своїх спадкових прав після померлою батька, в результаті чого нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 67821152.

Надалі, 15 листопада 2021 року приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 379/02-31 з наступною аргументацією: 1) відсутня можливість встановлення того факгу, що заявниця постійно проживала з батьком на момент смерті останнього, що є підставою для того, щоб вважати, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, а строк на подачу заяви про прийняття спадщини вичерпаний; 2) відсутня можливість встановити факт родинних відносин між заявницею та батьком, оскільки, наявні розбіжності в документах, в яких ім`я, прізвище та по батькові померлого батька заявниці записані різним чином: «ОСОБА_2», « ОСОБА_2 », « ОСОБА_2 », «ОСОБА_2», «ОСОБА_2» і відрізняються від документів ОСОБА_1 , в яких заявниця записана по батькові « ОСОБА_1 »; 3) наявні розбіжності в документах померлих батька і матері заявниці, в яких мати записана як « ОСОБА_3 », а батько « ОСОБА_2 », при тому що в свідоцтві про одруження ім`я зазначено: « ОСОБА_2», які унеможливлюють встановлення факту родинних відносин між померлими батьками ОСОБА_1 .

Суд вбачає з наданої приватним нотаріусом ХМНО Коссе Л.М., котра на підставі договору про заміщення від 17 лютого 2023 року заміщує приватного нотаріуса Гаврилову С.А., якою, в свою чергу, відкрита спадкова справа № 67821152 наступні докази:

- копію паспорта ОСОБА_1 - громадянки України НОМЕР_8, виданий ЦВМ Дзержинського РО ХМУ УМВС України в Харківській області;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (складене російською мовою) із ОСОБА_8 , згідно з яким заявниця, « ОСОБА_1 », змінила прізвище на « ОСОБА_1 »;

- копія свідоцтва про народження « ОСОБА_1 » серії НОМЕР_3 (складене російською мовою), відповідно до якого батьком заявниці є « ОСОБА_2 » (без по батькові), а матір`ю - « ОСОБА_3 », про що в книзі записів актів громадського стану про народження виконкомом Харківської міської ради депутатів трудящих УРСР 15 квітня 1967 року зроблено відповідний запис за № 3095;

- копія свідоцтво про одруження серії НОМЕР_4 батьків заявниці (складене російською мовою), згідно з яким батько заявниці - «ОСОБА_2», мати - « ОСОБА_3 » зареєстрували одруження, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 13 березня 1966 року зроблено відповідний запис № 1462.

- копія російського свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 матері заявниці - « ОСОБА_3 », яка померла на території РФ ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 01 жовтня 2012 року «отделом № 1 Красногорского Управлення ЗАГС Главного Управлення ЗАГС Московской области» складено запис акту про смерть № 184;

- копія договору купівлі-продажу № 508 від 15 березня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кошель Т.В., на підставі якого набуто право власності на нерухоме майно.

Таким чином, стосовно факту родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (батьками заявниці) суд зазначає наступне.

13 березня 1966 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, у відповідності до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 . У вказаному свідоцтві дані батька заявниці зазначені таким чином (російською мовою): прізвище - « ОСОБА_2 »; імя: « ОСОБА_2»; по батькові відсутнє. Після укладення шлюбу мати заявниці - « ОСОБА_3 » (російською мовою), змінила своє прізвище на прізвище батька ОСОБА_1 .

Надалі, коли батько заявниці отримував паспорт громадянина України, його анкетні дані були записані іншим чином, а саме: прізвище - « ОСОБА_2 »; імя - « ОСОБА_2 »; по батькові - « ОСОБА_2 ». Відповідно, в усіх подальших документах, які оформлювались та отримувались батьком заявниці та після його смерті, ПІБ останнього зазначались так само, як в паспорті.

У той же час, коли мати заявниці отримала паспорт громадянки України, її прізвище було зазначено українською мовою як « ОСОБА_2 », тобто відмінно від прізвища

батька ОСОБА_1 , яке значиться як « ОСОБА_2 ». Відповідно, як і у батька, в усіх подальших документах прізвище моєї матері заявниці вказувалось згідно з паспортом.

Стосовно факту родинних відносин між заявницею та її батьком, суд вбачає, що у свідоцтві про народження серії НОМЕР_7 , складеного російською мовою, батьком заявниці є « ОСОБА_2 » (без по батькові), у той час, як зазначено вище, у паспорті та у свідоцтві про смерть дані останнього вказані як прізвище - « ОСОБА_2 »; імя - « ОСОБА_2 »; по батькові - « ОСОБА_2 ».

Суду надано експертний висновок № 056/157-1 від 15 серпня 2024 року, зроблений директором Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, доктором філологічних наук Ажнюк Б.М. , відповідно до якого розбіжності в записах прізвища померлого батька заявниці « ОСОБА_2 », « ОСОБА_2 », російською мовою

« ОСОБА_2 » ідентичні, а отже повинні сприйматися однаково. Розбіжності в записах імені

померлого батька заявниці « ОСОБА_2», « ОСОБА_2 », « ОСОБА_2 », а також вихідною формою для

утворення по батькові « ОСОБА_1 » (російською мовою « ОСОБА_1 ») ідентичні і також

повинні сприйматися однаково. Таким чином, помилки написання прізвища, ім`я, по

батькові померлою батька заявниці, померлої матері та самої ОСОБА_1 , допущені різними органами при складанні відповідних документів з причин не достатньої лінгвістичної врегульованості та з урахуванням різних варіантів фонетичної та орфографічної адаптації до української мови, а тому вони не можуть бути причиною для сумніву в родинних стосунках заявниці з її померлими батьками.

Суд вважає надані докази належними та допустимими для встановлення фактів родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як між чоловіком та дружиною, а також між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як між донькою та батьком, та доходить висновку про задоволення заяви адвоката Хоссейн Емілі в цій частині.

Стосовно факту постійного проживання заявниці з батьком - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, суд зазначає наступне.

Суд вбачає за наданих доказів, що у 2018 році батькові заявниці - ОСОБА_2 прооперували лівобічну комбіновану вправиму придбану праву грижу, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 9225. Надалі, у 2019 році батькові заявниці діагностували глаукому лівого ока, яку прооперували, що підтверджується випискою з історії хвороби від 14 лютого 2019 року. Також у 2019 році батькові заявниці діагностували ішемічну хворобу серця та кардіосклероз, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 9061. Окрім цього, ОСОБА_2 хворів на хронічний гепатит, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 22575.

ОСОБА_1 , у зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька, допомагала останньому, проживаючи разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого суду надано свідчення (пояснення) свідків ОСОБА_19 , котра працює на посаді медичної сестри в лабораторії « Діагностика », має фахову медичну освіту, та знайома із заявницею з 2018 року, у зв`язку з хворобою батька останньої.

Крім того, ОСОБА_20 , котра знайома з заявницею близько 20 років, надала суду пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 переїхала жити разом з батьком за вказаною вище адресою, у зв`язку з погіршенням здоров`я батька ОСОБА_2.

Чоловік заявниці - ОСОБА_8 , надав пояснення, відповідно до яких підтвердив факт спільного проживання дружини протягом тривалого часу, у зв`язку з хворобою ОСОБА_2.

Також, свідок ОСОБА_21 , котра проживала поруч з батьком заявниці, на паралельній вулиці, підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 до моменту відкриття спадщини після смерті останнього.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК).

Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття.

В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13).

Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21).

Отже, позивачам (заявникам), після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже вони її фактично прийняли відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення їм судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним.

Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14 квітня 2021 року у цивільній справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21)

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 квітня 2023 року № 47/02-14 видана на підставі того, що заявник не надав документів, які підтвердили б факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом останніх п`яти років до моменту відкриття спадщини.

З наданих доказів суд дійшов висновку, що заявниця ОСОБА_1 проживала разом зі спадкодавцем (своїм батьком) - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 208-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Хоссейн Емілі, заінтересована особа: Харківська міська рада, про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між чоловіком та дружиною.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між донькою та батьком.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий