Провадження № 2-др/127/175/24
11 грудня 2024 рокумісто Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,
за участю: секретаря Шмигори О.В.,
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2024 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частки транспортного засобу автомобіль AUDI, VIN: НОМЕР_1 , 2016 року випуску, а саме 370535,55 грн. (триста сімдесят тисяч п`ятсот тридцять п`ять гривень 55 коп.).

В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки транспортного засобу автомобіля FORD FIESTA, 2018 року випуску, кузов НОМЕР_2 , а саме 139435,29 грн (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 29 коп.).

В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

Також, судом ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю на оплату судових витрат в розмірі 8724,34 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять чотири гривні 34 коп.).

28.11.2024 року представник відповідача-позивача ОСОБА_1 адвокат Люлик Р.І. звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі щодо судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 50000,00 грн., що були сплачені відповідачем-позивачем на підставі Договору про надання правової допомоги від 10.10.2023 року №10-10/23, акту наданих послуг від 28.11.2024 року, розрахунку часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 28.11.2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 28-11 від 28.11.2024 року про здійснення ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 10.10.2023 року №10-10/23 оплати в сумі 50000,00 грн.

В обґрунтування вимог заяви представник відповідача-позивача посилається на те, що ним у позові зазначалося про витрати по справі на професійну правничу допомогу, які очікувалося понести, а також зроблено заяву, якою повідомлено про намір надання доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у справі.

02.12.2024 року до суду також звернувся представник позивача-відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевченко В.В. із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі щодо судових витрат та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 25000,00 грн., що були сплачені позивачем на підставі Договору про надання правової допомоги від 09.06.2023 року №б/н, акту приймання-передачі наданих послуг від 02.12.2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 47 від 02.12.2024 року про здійснення ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги від 09.06.2023 року №б/н оплати в сумі 25000,00 грн. Також просить суд у даній заяві поновити строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо понесених витрат на правову допомогу, оскільки у встановлений строк на подання даної заяви щодо понесених витрат на правову допомогу та відповідних доказів не мав можливості, у зв`язку з перебуванням у відпустці, про що свідчить наказ №02 про надання відпустки від 28.11.2024 року.

З огляду на положення ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

06.12.2024 року представник відповідача-позивача ОСОБА_1 адвокат Люлик Р.І. звернувся до суду із запереченнями на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі представника позивача-відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевченка В.В., в яких висловив позицію про те, що така заява не підлягає до задоволення, оскільки заявником пропущений строк подання такої заяви до суду без поважних причин, а наведенні не є поважними, тому просить суд відмовити у поновленні строку.

11.12.2024 року представник відповідача-позивача ОСОБА_1 адвокат Люлик Р.І. також подав додаткові пояснення, де звернув увагу суду на те, що викладенні представником позивача-відповідача обґрунтування та заперечення з приводу поданої заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу Шевчуком К.В., є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі, а тому просить суд відмовити представнику позивача-відповідача ОСОБА_2 адвокату Шевченку В.В. у задоволенні заперечення та у поновленні строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі - відмовити, а подану адвокатом Люликом Р.І. заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

11.12.2024 року до суду також звернувся представник позивача-відповідача ОСОБА_2 адвокат Шевченко В.В. із запереченнями на заяву представника відповідача-позивача - адвоката Люлика Р.І., в яких просив суд повернути її без розгляду, оскільки останім не дотримано вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК, а саме до поданої заяви не надано доказів направлення (надання) їх копій разом із додатками до неї, іншим учасникам справи. Крім того висловив заперечення щодо неспівмірності заявленої суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 50000,,00 грн., оскільки вона є завищеною.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З врахуванням предмету даного позову про поділ спільного майна подружжя, який не належить до рівня важчої складності, а також підготовка позовної заяви та клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, а також клопотання про повторне проведення такої експертизи не потребує значного часу, як про це зазначено адвокатом Люликом Р.І. та додаткових зусиль для їх підготовки, а тому суд вважає, що розмір понесених судових витрат на правничу допомогу має становити не більше 25000 грн.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Таких висновків також дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові по справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що представником відповідач-позивача адвокатом Люликом Р.І. було подано разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, Договір про надання правової допомоги від 10.10.2023 року №10-10/23, акт наданих послуг від 28.11.2024 року, розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 28.11.2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 28-11 від 28.11.2024 року про здійснення Шевчуком К.В. за договором про надання правової допомоги від 10.10.2023 №10-10/23 оплати в сумі 50000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Поняття терміну адвокат врегульоване п. 1 ч. І ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Положенням ч. 1, 4 ст.17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному вебсайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності визначені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: І) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд в Постанові від 10.06.2021 року по праві № 820/479/18 зазначив, що як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з Іншими суб`єктами права.

При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, заявляючи до стягнення суму витрат у розмірі 50000,00 гривень, представник відповідача-позивача посилається на акт наданих послуг від 28.11.2024 року, щодо надання правничої допомоги, в якому зазначено, що адвокатом здійснено роботу та витрачено час на: зустріч з клієнтом, надання консультації 2 години оцінено у 4000,00 грн.; пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства з даного питання, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні 3 години оцінено у 6000,00 грн.; збір доказової бази в обґрунтування та підтвердження заявлених зустрічних вимог в справі про поділ майна подружжя - 4 години оцінено у 8000,00 грн.; складання та подання до суду зустрічного позову 5 годин оцінено у 10000,00 грн.; складання та подання до суду заперечень проти клопотання про призначення експертизи 2 години оцінено у 4000,00 грн.; складання та подання до суду заперечень проти клопотання про виклик експерта 2 години оцінено у 4000,00 грн.; складання та подання до суду клопотання про призначення додаткової експертизи 3 години оцінено у 6000,00 грн.; підготовка і участь у судових засіданнях у справі - витрачено 4 години та оцінено у 8000,00 грн., що разом становить 50000,00 грн.

Вирішуючи питання по суті, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одним із основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним порівняно з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення щодо понесених судових витрат Шевчуком К.В. на правничу допомогу, клопотання представника позивача відповідача Шевченка В.В. про відмову у задоволенні вимог про стягнення зазначених витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що заявлена представником відповідача-позивача адвокатом Люликом Р.І. до стягнення з ОСОБА_2 сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн. є непропорційною обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а саме надані адвокатом відповідачу-позивачу такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики складання та подача заяв про відкладення розгляду справи не є тими послугами, які є необхідними, з врахуванням предмету даного позову про поділ спільного майна подружжя, який не належить до рівня важчої складності, а також підготовка позовної заяви та клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, а також клопотання про повторне проведення такої експертизи не потребує значного часу, як про це зазначено адвокатом Люликом Р.І. та додаткових зусиль для їх підготовки, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Враховуючи викладене вище, а також фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи та відповідно сталу практику при розгляді такої категорії справ (поділ майна подружжя), а також враховуючи те, що заявлені позовні вимоги було задоволено частково та представником позивача-відповідача- адвокатом Шевченком В.В. фактично у своїх запереченнях висловлено те, що розмір понесених судових витрат на правничу допомогу має становити не більше 25000,00 грн., суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації відповідачу-позивачу за рахунок позивача-відповідача в розмірі 15000,00 грн. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час написання позову, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача-позивача адвоката Люлика Р.М. про ухвалення додаткового судового рішення.

Щодо заявлених вимог представника позивача-відповідача ОСОБА_2 адвоката Шевченка В.В. про ухвалення додаткового рішення у справі щодо судових витрат та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за надання професійної правничої допомоги в суми в розмірі 25000,00 грн., та поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо понесених витрат на правову допомогу, оскільки у встановлений строк на подання даної заяви щодо понесених витрат на правову допомогу та відповідних доказів не мав можливості, у зв`язку з перебуванням у відпустці, про що свідчить наказ №02 про надання відпустки від 28.11.2024, суд зазначає наступне.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14- 382цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі №817/1889/17.

Велика Палата Верховного Суду, приймаючи додаткову постанову від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, залишила без розгляду заяву відповідачки про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу з огляду на пропуск нею строку для подання доказів понесених витрат. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у своєму клопотанні відповідачка не просила поновити пропущений процесуальний строк та не вказала про поважність причин його пропуску, що є підставою для застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).

Отже, нормами ЦПК України визначений порядок звернення до суду із відповідною заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який передбачає умову подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також відповідних доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 753/7130/20.

При цьому про необхідність дотримання вказаного ч. 8 ст. 141 ЦПК України порядку подання доказів неодноразово вказував Верховний Суд.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної (апеляційної) інстанції - до прийняття постанови у справі. Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів (в суді апеляційної інстанції - до прийняття постанови у справі) не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (див. постанову Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).

Так, розгляд справи № 127/19605/23 здійснювався за правилами загального позовного провадження, представник позивача-відповідача безпосередньо брав участь у судових засіданнях, заявляв клопотання та подавав докази, що стосувалися суті спору. Протягом розгляду справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які сторона позивача-відповідача понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не було подано, а надана до матеріалів справи заява вимога про досудове врегулювання спору у справі про поділ майна подружжя не є заявою попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат у даній цивільній справі. Всі перераховані вище процесуальні документи представника позивача-відповідача є доказом, про відсутність намірів на компенсацію витрат позивача-відповідача на правничу допомогу, оскільки не містили в жодному з документів такої вимоги.

Рішення суду ухвалено 27.11.2024 року, про дату його винесення (призначення судового засідання) стороні позивача-відповідача було достеменно відомо, оскільки останній отримав від суду судову повістку, та представник позивача-відповідача був присутній в судовому засіданні і здійснив виступ у судових дебатах перед виходом суду до нарадчої кімнати, проте жодної заяви відповідно до вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України ним до суду не надіслано. Заяву про ухвалення додаткового рішення представником було подано 02.12.2024 року, таким чином стороною позивача-відповідача був пропущений строк для звернення із заявою про додаткове рішення.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Як зазначено вище, заява про ухвалення додаткового рішення щодо понесених витрат на правову допомогу підписана представником ОСОБА_2 - адвокатом Шевченком В. В. і подана суду 02.12.2024 р., тобто - у перший робочий день після відпустки.

Натомість жодним чином не пояснюється, з яких причин, добросовісно користуючись своїми процесуальними правами і дотримуючись процесуальних обов`язків, встановлених ст. 43 ЦПК України, учасник не подав відповідну заяву у визначених нормами ст. 141 ЦПК України порядку та строк.

Разом з тим, відповідно до норм ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому, коло представників фізичних осіб у цивільному судочинстві є необмеженим, і позивач-відповідач жодним чином не доводить неможливість оформити і подати заяву про ухвалення додаткового рішення іншим представником чи подання такої заяви після ухвалення рішення суду, а саме 27.11.2024 року.

Неможливість такої заміни представника і неможливість подання заяви про ухвалення додаткового рішення в строк, визначений нормами ЦПК України, підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, тоді як таких пояснень в заяві не наведено.

Також, з матеріалів справи № 127/19605/23 вбачається, що стороною позивача-відповідача, в жодному судовому засіданні та в будь-яких інших поданих заявах та клопотаннях, не робилася заява про відшкодування витрат на правову допомогу та необхідність подання доказів на підтвердження таких витрат. Таким чином, представником Шевчук О.М. не було заявлено про намір подати відповідні докази, які підтверджують витрати понесені позивачем-відповідачем на професійну правничу допомогу в суді та оплату послуг за професійну правничу допомогу, та не подано відповідної заяви до закінчення судового розгляду у справі, як це передбачено ч. 8 ст.141 ЦПК України та ст. 246 ЦПК України.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви представника позивача-відповідача про стягнення судових витрат та наміру подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем-відповідачем в суді, поданої до закінчення розгляду справи, що свідчить про порушення порядку подання відповідних доказів, а також ненадання доказів поважності пропуску строку на подання такої заяви, суд дійшов висновку про відмову у поновлення строку на подання заяви представником позивача-відповідача адвокатом Шевченком В.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 127/19605/23.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 164, 270, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву адвоката Люлика Романа Івановича в інтересах відповідача-позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення по справі № 127/19605/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи - витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцяти тисяч гривень 00 коп.).

Відмовити у поновлення строку на подання заяви адвокату Шевченку Віталію Валерійовичу в інтересах позивача-відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №127/19605/23.

Додаткове рішення суду є невід`ємною частиною рішення суду від 27.11.2024 року.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач-відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст додаткового рішення суду складений 11.12.2024 року.

Суддя: