1Справа № 335/4048/24 2/335/1912/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2024 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Соболєвої І.П., розглянувши в залі суду м.Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу цивільну справу за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
11.04.2024 Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. У позові зазначає, що відповідач є власником нежитлового приміщення № НОМЕР_1 площею 672,6 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . На офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» 02.10.2021 опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. З 01.11.2021 між позивачем та відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72202841 про надання послуг з теплової енергії, послуги гарячої води. Претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило. Відповідач не здійснювала оплату за послуги, внаслідок чого за період з 01.02.2023 по 29.02.2024 в неї виникла заборгованість у розмірі 193 225,24 гривень. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості у зазначеному вище розмірі, а також судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву концерну «Міські теплові мережі»; постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання; встановлено сторонам заяви на подання заяв по суті справи; призначено перше судове засідання на 22.05.2024 без повідомлення (виклику сторін) сторін.
12.04.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 18.10.1996. Нежитлове приміщення використовується нею як магазин при здійсненні підприємницької діяльності. Тому позовні вимоги випливають з господарських відносин між концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , як ФОП, що виникли на підставі договору № 100875 купівлі продажу теплової енергії й гарячої води від 01.01.2007 з додатками, укладеного між сторонами. Вказаний договір не є розірваним. Просить закрити провадження в справі.
19.04.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю тільки для особи, яка її надає. Відповідач є споживачем. І при споживанні послуг концерну МТМ не здійснює підприємницької діяльності. Тому договір з надання таких послуг не є господарським. Згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. Оскільки власником нежитлового приміщення є фізична особа, а не ФОП, то справа не повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.
21.05.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки вона підлягає розгляду господарським судом.
Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, дата проведення державної реєстрації 18 жовтня 1996 року.
Як вбачається з договору № 100875 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2007 року з додатками та додатковими угодами № 1 від 01 листопада 2009 року, №2 від 01 серпня 2013 року, № 3 від 22 січня 2016 року, він укладався відповідачем як приватним підприємцем, нежитлове приміщення щодо утримання якого позивачем надаються житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , є магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно з: розрахунком фактичного теплопостачання від внутрішньої системи опалення магазина продовольчих товарів по АДРЕСА_1 ; актами обстеження системи теплопостачання від 05 квітня 2013 року та від 05 липня 2013 року за адресою АДРЕСА_1 , призначення приміщення магазин продовольчих товарів, зведений акт вартості будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , згідно з яким призначення будівлі торгівельна.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20)зазначено, що при вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, Верховний Суд в постанові від 12 січня 2022 року у справі № 335/5044/21.
Відповідно до частини 1 статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.
Згідно із частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 50 ЦК України).
Частиною 3 статті 128 ГК України визначено, що громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно із частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
ОСОБА_1 зареєстрована, як ФОП з 18 жовтня 1996 року. Нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , є магазином продовольчих товарів. Договір № 100875 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01 січня 2007 року з додатками та додатковими угодами № 1 від 01 листопада 2009 року, №2 від 01 серпня 2013 року, № 3 від 22 січня 2016 року укладений позивачем саме з ФОП ОСОБА_1
Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідача, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, яку вона здійснює у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в яке позивач надає відповідні послуги.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості з постачання теплової енергії з відповідача ОСОБА_1 , як споживача відповідних послуг.
Таким чином, позов ініційовано у зв`язку з існуванням спору між Концерном «МТМ», як постачальником послуг з забезпечення споживачів тепловою енергією, та споживачем ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем щодо користування такими послугами в межах здійснення ФОП ОСОБА_1 своєї господарської діяльності, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі N916/1261/18 зроблено висновок про те, що вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.
Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 березня 2023 року у справі № 904/587/22.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100875 він укладений між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» на об`єкт: орендоване нежитлове приміщення першого поверху по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 10.4 договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору.
В матеріалах справи немає належних та допустимих доказів того, що Концерн «МТМ» чи ФОП ОСОБА_1 заявляли про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100875.
Від часу укладання договору, ані статус нежитлового приміщення, як магазину, ані статус відповідача, як фізичної особи - підприємця не змінився, а, відповідно, правовідносини з площини господарсько-правових, не перейшли в цивільні.
Позивач звернувся до суду з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності, яку він здійснює у нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , нежиле приміщення у підвалі та першому поверсі літ А-9, прим. 301.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, як ФОП, з використанням вищевказаного майна, - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежиле приміщення у підвалі та першому поверсі літ А-9, прим. 301. При цьому, підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 станом як на зазначений у позові період, так і на дату звернення з позовом до суду припинена не була.
Враховуючи викладене, позивачем пред`явлено позов до фізичної-особи підприємця, характер правовідносин, що виникли, стосуються прав та інтересів відповідача саме як учасника господарських відносин - фізичної особи-підприємця, у якості якого вона є власником нежитлового приміщення.
Отже, цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Тому, клопотання відповідача суд вважає обґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, провадження у справі слід закрити, роз`яснивши позивачеві, що розгляд справи має здійснюватися в порядку господарського судочинства.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 19, 187, 255, 260, 261 ЦПК України, суд
Клопотання відповідача ОСОБА_1 задовольнити.
Закрити провадження в цивільній справі за позовом концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).
Роз`яснити концерну «Міські теплові мережі», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Суддя І.П. Соболєва