Справа № 347/3308/23
Провадження № 2/347/138/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

з участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук Світлани Іванівни про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

05.12.2023 року ОСОБА_3 від імені якої діє представник ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук С. І. про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вимоги позову обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка була матір`ю ОСОБА_5 . Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0163 площею 0,1344га та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Вказане майно на праві спільної сумісної власності без визначення часток учасників спільної власності належало ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №616819 від 17.10.2012 року, та копією інформації з ДРРП на нерухоме майно.

28.12.2021 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Косівського РНО Фединчук С.І. із заявою про прийняття спадщини, однак постановою №152/02-31 від 28.12.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та рекомендовано звернутися до суду, для визначення розміру спадкової маси вищевказаного майна, яке є предметом спадщини.

Постанову нотаріуса Борис С.О. вважає незаконною з тих підстав, що нотаріус не витребувала у неї ( ОСОБА_5 ) жодного документа. Крім того, нотаріус безпідставно послалась у постанові на п.7 глави 7 Розділу 1 та п.4.15, 4.18 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України».

ОСОБА_5 ствердила, зо згідно інформаційної довідки будь які обтяження на нерухоме майно, що є об`єктом спадщини відсутні, а відтак вона вправі успадкувати та оформити право власності на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_4 , однак через відмову нотаріуса Бори С.І. позбавлена такої можливості.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 просила визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук С.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2021 року №152/02-31.

У відзиві на позовну заяву, приватний нотаріус Фединчук С.І. доводи позовної заяви заперечила, та зазначила, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 нею була заведена спадкова справа №11/2017, на підставі заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини.

28.12.2021 року ОСОБА_3 подала заяву про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом на належну померлій на праві спільної сумісної власності частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на належну їй на праві спільної сумісної власності частку земельної ділянки, площею 0,1344 га, кадастровий номер :02:001:0163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Для оформлення спадщини спадкоємцем ОСОБА_3 надано документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно, копії яких залишено у спадковій справі, а оригінали повернуто до вирішення питання щодо визначення спадкової маси в судовому порядку, оскільки майно, що є об`єктом спадщини належить на справі спільної сумісної власності без визначення часток ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Нотаріусом було здійснено всі необхідні перевірки за даними Єдиних Державних реєстрів та на запит отримано інформацію щодо земельної ділянки з Державного земельного кадастру. Право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстровано за власниками на праві спільної сумісної власності без визначення часток.

У зв`язку з цим нотаріус не може та не уповноважений визначати розмір частки померлої особи у праві спільної сумісної власності на вказані об`єкти.

Враховуючи те, що нотаріус не уповноважена на визначення та не може визначити склад спадкового майна та на яку частку житлового будинку та земельної ділянки видати свідоцтво про право на спадщину за законом, нею було рекомендовано, з врахуванням листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 звернутися до суду з позовом про визначення частки майна померлого у праві спільної сумісної власності.

У зв`язку з цим, в позові ОСОБА_2 просила відмовити.

У відповіді на відзив, представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що нотаріусом було проігноровано вимоги ст. 369 ЦК України, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, майно що є об`єктом спадщини належало чотирьом власникам на праві спільної сумісної власності, а відтак виходячи з вимог ч.2, 4 ст. 372 ЦК України вважається що їх частки є рівними, тобто кожному належить по , оскільки інших домовленостей між ними не було. Таким чином, нотаріус якби хотіла, то могла б визначити частку померлої ОСОБА_4 у спільній сумісні власності щодо майна, та видати відповідне свідоцтво про право на спадщину. Однак на переконання представника позивача, нотаріус Фединчук С.І. усунулася від виконання своїх обов`язків.

Також представник покликався на численні судовому практику Верховного Суду, згідно якою визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Також представник позивача, просив звернути увагу, що в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 про те, що вони не претендують на спадщину, та відмовляються від неї. Однак такі заяви взагалі не мають значення, оскільки вказані особи не є спадкоємцями першої черги за законом, а тому і не можуть претендувати на спадщину. Однак представник позивача, просив розцінювати такі заяви, як відсутність будь якого майнового спору між співвласниками у спільній сумісній власності.

Позиція учасників в судовому засіданні.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, висловив доводи аналогічні позовній заяві, та відповіді на відзив. Вважає, що нотаріус в межах своєї компетенції вправі була виходячи з рівності часток у праві спільної сумісної власності визначити розмір частки померлої ОСОБА_4 , та видати спадкоємцю ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, представник позивача позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову категорично заперечила. Висловила доводи аналогічні у відзиві на позовну заяву. Додатково ствердила, що вона технічно не може визначити частку померлої, та здійснити відповідну реєстрацію в ДРРП на нерухоме майно, оскільки це не належить до компетенції нотаріуса. ОСОБА_2 зазначила, що вже більше сімнадцяти років здійснює нотаріальну діяльність, і це не перший випадок, коли вона роз`яснює особам, звернутися до суду для визначення частки у спільній сумісній власності. Оскільки лише після визначення частки судом, вона вправі на підставі рішення суду здійснювати відповідну реєстрацію. Жодних проблем раніше не виникало. ОСОБА_2 зазначила, що подані заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 взагалі жодним чином не можуть братися нею до уваги, оскільки вказані особи не є спадкоємцями першої черги за законом, а тому навіть їх нібито відмова від спадщини та відсутність претензій щодо спадкового майна є абсурдними. В задоволенні позову відповідач ОСОБА_2 просила відмовити повністю.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Заяв та клопотань учасниками справи не було подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 11.01.2024 року.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21.11.2016 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_4 зареєстрована спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 60599202, дата заведення 04.05.2017 року (а.с. 10).

Відповідно до копії постанови нотаріуса Фединчук С.І. від 28.12.2021 року №152/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належні спадкодавцю ОСОБА_4 частку житлового будинку та частку земельної ділянки, заг. Площа 0,344га, кадастровий номер :02:001:0163, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення у судовому порядку питання, щодо визначення розміру спадкової маси зазначених вище житлового будинку та земельної ділянки (а.с.11).

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0163, така на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_6 (а.с.12-14).

Відповідно до копії інформації з ДРРП на нерухоме майно та РПВ на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 (а.с.15-16).

Відповідно до копій заяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.18, 21).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивача права на спадкування за законом після смерті матері, та неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з відмовою нотаріуса.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Відповідно до ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно частини третьої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Відповідно до вимог частини 1 вказаної статті, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;

8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників.

9) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно вимог п.п. 4.12. глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Відповідно до вимог п.п. 4.14. глави 10 розділу 2 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України).

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Проте не всі співвласники мають право у безспірному нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на частку. Таким правом з усіх можливих учасників спільної сумісної власності згідно Закону України «Про нотаріат», Наказом Мінюсту «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5, наділений лише другий з подружжя. Разом з тим, видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, крім подружжя, справа про визначення належної йому частки вирішується в суді.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Таким чином, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Тобто, відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину пов`язана виключно з тим, що в документі на право власності на житловий будинок та на земельну ділянку не визначено частки в праві спільної власності співвласників, вказує тільки на порядок вчинення нотаріальної дії і не може заперечувати самого права спадкування.

Отже, після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні спадкоємець може звернутись до суду і просити визначити частку померлого у спільній сумісній власності та відповідно визначити свою частку в такому майні.

За таких обставин належним способом захисту прав спадкоємця є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на частку у спільній сумісній власності.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для видачі свідоцтва про прав на спадщину, ОСОБА_3 було надано документи про право власності на житловий будинок та земельну ділянку. При перевірці вказаних документів, нотаріусом Фединчук С.І. було встановлено, що майно яке є об`єктом спадщини, перебуває у спільній сумісній власності чотирьох осіб, без визначення часток.

У зв`язку з цим, приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Фединчук С.І. було відмовлено у видачі свідоцтва з підстав неможливості визначення частки померлої ОСОБА_4 , у спільній сумісній власності.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що чинне законодавство не надає нотаріусу право здійснювати виділ частки або видавати свідоцтво про право на спадщину за законом у спільній сумісній власності, належним захистом порушених прав спадкодавця є звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на частку у спільній сумісній власності.

Таким, чином, суд доходить висновку, що дії нотаріуса та постанова №152/02-31 від 28.12.2021 року відповідають вимогам Закону України «Про нотаріат», тому немає підстав для визнання незаконною і скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Крім того, у постанові від 10.04.2019 року у справі № 161/9939/17 Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке не є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Що стосується окремих доводів представника позивача ОСОБА_1 , про те, що нотаріусом не було витребувано жодного документа, то такі спростовуються встановленими судом обставинами справи, а також копією постанови нотаріуса, яка і в постанові, і в судовому засіданні підтвердила той факт, що нею було оглянуто всі необхідні документи, які були надані ОСОБА_3 , та копії таких залишені в матеріалах спадкової справи. Протилежного судом не встановлено.

Що стосується копій заяв ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , в яких вони відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , то суд зауважує, що такі не входять в коло спадкоємців першої черги за законом. Крім того, такі заяви не можуть свідчити про відсутність спору між співвласниками у праві спільної сумісної власності, та як наслідок не можуть бути підставою для визначення нотаріусом частки померлої у праві спільної сумісної власності, оскільки такі повноваження не входять до компетенції нотаріуса.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідач приватний нотаріус Фединчук С.І., діяла в межах повноважень та у спосіб, що не суперечить Конституції Україні, закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому відмова нотаріуса правомірна та відповідає вимогам чинного законодавства.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі закону України про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Фединчук Світлани Іванівни про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 січня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула