Справа № 203/2444/24
Провадження № 2/0203/1181/2024
УХВАЛА

07 червня 2024 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з позовом до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту, в якому просить суд:

- скасувати арешт Реєстраційний номер обтяження: 11684580, Зареєстровано: 04.10.2011 18:07:22 за № 11684580 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, 056- 713-81-41, 713-81-33, 713-81-36 Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2011р, 28683500, 13.09.2011, Кіровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, Головний державний виконавець О.С.Кім, Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно Власник: ОСОБА_1 , Обтяжувач: Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2024 року, цивільну справу № 203/2444/24, провадження № 2/0203/1181/2024, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду - 16.05.2024 року.

Ухвалою суду від 21.05.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, тому судом був наданий позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду:

- виправленої редакції позовної заяви відповідно до кількості сторін з зазначенням: обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; доказів, що підтверджують вказані позивачем у позові обставини, а саме: відомостей щодо майна позивача, про вартість кожного нерухомого майна (якщо декілька); відомості про нерухоме майно, належне позивачу, яким він не може розпорядитися через наявність арешту на це майно; оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 14 ЦПК України, особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

До електронного кабінету представника позивача e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом було направлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 21.05.2024 року, яка була доставлена на електронну скриньку представника позивача 30.05.2024 року о 15:11год., про що свідчить довідка про доставку електронного листа.

06.06.2024 року поштою (направлено - 03.06.2024 року) на виконання ухвали суду від 21.05.2024 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача надав суду виправлену редакцію позовної заяви та клопотання, в якому просить суд: поновити строк на усунення недоліків пропущений не з вини позивача; забезпечити реальний доступ до правосуддя прийнявши позовну заяву з усунутими недоліками та призначити справу до розгляду по суті. Також у клопотанні представник позивача зазначає, що він вже звертався до цього суду з аналогічною позовною заявою, яка була повернута, проте не повернутий судовий збір, а тому може бути використаний при поданні такого самого позову з тих самих підстав.

Суд, розглянувши заяву представника позивача, надану на виконання вимог ухвали суду від 21.05.2024 року, доходить таких висновків.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», частиною першою статті 9 Закону № 3674-VI передбачено сплату судового збору за місцем розгляду справи із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому місце розгляду справи судом визначається відповідно до вимог закону, зокрема, статей 107 - 114, 251, 257, 260, 269, 287, 291, 323, 363, 389-1, 389-7, 392, 400 ЦПК. Встановивши, що судовий збір сплачено не за місцем розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху та пропонує сплатити судовий збір до бюджету за місцем розгляду справи (стаття 121 ЦПК) і одночасно цією ж ухвалою відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182, вирішує питання про повернення помилково сплаченого судового збору.

Так, до позовної заяви позивачем додано квитанцію про сплату судового збору № 9915-8130-5142-4915 від 01.05.2024 року на суму 1211,20грн.

Разом з тим, відповідно до акту Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2024 року, при проведенні реєстрації в КП «Д-3» квитанції про сплату судового збору № 9915-8130-5142-4915 від 01.05.2024 року на суму 1211,20грн, було виявлено, що дана платіжна інструкція вже зареєстрована в обліково-статистичній картці по справі № 203/1137/24 (провадження № 2/0203/823/2024) за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту, яка ухвалою судді від 02.05.2024 року (суддя - Ханієва Ф.М.) була повернута позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі, зокрема, повернення заяви або скарги.

Отже, до позовної заяви позивачем не додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК встановлено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, способом усунення виявлених недоліків позовної заяви мало би бути надання суду: виправленої редакції позовної заяви відповідно до кількості сторін з зазначенням: обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; доказів, що підтверджують вказані позивачем у позові обставини, а саме: відомостей щодо майна позивача, про вартість кожного нерухомого майна (якщо декілька); відомості про нерухоме майно, належне позивачу, яким він не може розпорядитися через наявність арешту на це майно; оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн.

Враховуючи, що представником позивача не додано оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1211,20грн, а у клопотанні зазначено, що позивач вже звертався до цього суду з аналогічною позовною заявою, яка була повернута, проте не повернутий судовий збір, а тому на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути використаний при поданні такого самого позову з тих самих підстав, суд вважає, що у встановлений судом строк позивач не усунула недоліків позовної заяви.

Суд, вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, також керується практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Таким чином, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства (рішення Європейського суду з прав людини «Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліків позовної заяви, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 285, 353 ЦПК України, суд,

уХвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва