Справа № 1309/9120/12
провадження 4-с/462/38/24
У Х В А Л А

10 червня 2024 року, суддя Залізничного районного суду м. Львова Ліуш А.І., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , за участі: державного виконавця начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: Люклян Олега Петровича, державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів Мельника Юрія Романовича, Державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Львів: Бутрака Андрія Степановича на дії/бездіяльність органу примусового виконання державних виконавців Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

заявник звернувся до суду із скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання державних виконавців Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Як вбачається з прохальної частини скарги, заявник просить суд: 1) визнати дії / бездіяльність державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління (м. Львів) Мельника Ю.Р., та ОСОБА_2 (інших посадових осіб) у справі № 1309/9120/12, в межах ВП № 70201785, - оскільки такі проведені без дотримання основних засад здійснення виконавчого провадження щодо дотримання своїх імперативних обов`язків, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 18 в поєднанні з вимогами частин першої та другої статті 64-1 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; без врахування вимог постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) щодо обов`язку розробки комплексної стратегії примусового виконання судового рішення, що не відповідає повноті справи; 2) визнати дії / бездіяльність державних виконавців Західного міжрегіонального управління МЮ (інших посадових осіб), - оскільки до проведення виконавчих дій з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача та виконання рішення суду про контакт батька з дитиною, в межах ВП № 70201785, Західне міжрегіональне управління МЮ не долучається, доречних програм чи інших релевантних заходів щодо організації примусового виконання, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків, - не вживає; комплексну стратегію примусового виконання, згідно постанови Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22), - не розробляє, що не відповідає повноті завдання органів державної виконавчої служби; 3) зобов`язати державних виконавців Західного міжрегіонального управління МЮ (інших посадових осіб) вчиняти всі необхідні дії щодо організації примусового виконання рішення у справі № 1309/9120/12 у тому числі щодо цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків, - неупереджено, ефективно, своєчасно і в повноті; 4) з метою звернення уваги на необхідність вдосконалення діяльності державних виконавців Західного міжрегіонального управління МЮ (інших посадових осіб) зокрема органів у справах дітей при виконанні вказаної категорії судових рішень щодо цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків, - застосувати у справі № 1309/9120/12 окрему ухвалу в порядку статті 262 ЦПК України, так як попередня окрема ухвала Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 (пров. № 61-4339 св 22) та принципи «розумної обачності», «легітимних очікувань» та «належного урядування», - на державних виконавців не справляють повне враження. Ознайомившись із поданою скаргою, суд приходить до висновку, що така не відповідає вимогам, визначених чинним цивільним процесуальним законодавством, та підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділом VII та ст.447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

При цьому, згідно роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 за № 6 (п.13), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченими положеннями ЦПК.

Однак, судом було встановлено, що скарга подана до суду без додержання вимог, викладених у ст. 175-177 ЦПК України.

За приписами п. п.4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві зазначаються зміст скарги, докази, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Звертаючись до суду із скаргою, заявником в резолютивній частині не конкретизовано вимоги, які він ставить перед судом, адже такі не мають логічного зв`язку з початком речення та його закінченням. Ставлячи прохання про визнання дій/ бездіяльності державних виконавців,- заявником не конкретизовано які саме дії/бездіяльність, - та якими саме такі дії слід визнати.

Крім того, зазначаючи про необхідність визнання певних дій/бездіяльності «інших посадових осіб», заявником не конкретизовано дії яких саме «інших посадових осіб» він оскаржує.

Також, як вбачається з прохальної частини скарги, заявник просить суд в тому числі: зобов`язати державних виконавців Західного міжрегіонального управління МЮ (інших посадових осіб) вчиняти всі необхідні дії щодо організації примусового виконання рішення у справі № 1309/9120/12 у тому числі щодо цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків, - неупереджено, ефективно, своєчасно і в повноті. В той же час, ним не зазначено, яких саме державних виконавців Західного міжрегіонального управління МЮ (інших посадових осіб) слід зобов`язати вчинити певні дії, та які саме дії державний виконавець в межах покладених на нього законом обов`язків зобов`язаний вчиняти щодо цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків, а також ним не зазначено щодо підтримки яких саме дітей заявник звертається.

Крім того, суд повторно зазначає положення ч. 1 ст. 447 ЦПК України, згідно якого сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відтак, четверта вимога, що заявлена ОСОБА_1 , не підлягає розгляду в порядку ч. 1 ст. 447 ЦПК України, а тому, заявнику слід її конкретизувати.

Більше того, як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, як заінтересовані особи. В той же час, ОСОБА_1 зазначено себе як «скаржник», а щодо інших осіб, які залучені, заявником взагалі не конкретизовано їх процесуальний статус.

Також, суд наголошує увагу заявника на положенні ч. 1 ст. 448 ЦПК України, згідно якої, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. В той же час, заявником не додано до матеріалів справи рішення, яке б стверджувало, що він звернувся до належного суду.

Крім того, згідно ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається з матеріалів скарги, заявник зазначає, що в межах ВП № 70201785, ні в середу 29 травня 2024 року, ні в п`ятницю 31 травня 2024 року державні виконавці жодних виконавчих дій не вчиняли. Однак, заявником не було зазначено жодного доказу, на підтвердження вказаної обставини.

У відповідності до ст.185ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимоги викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, передбачених чинним ЦПК України, суд приходить до висновку, що таку слід залишити без руху і надати заявнику строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 293-294 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без руху.

Надати заявнику строк 5 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме:

-конкретизувати вимоги скарги, з врахуванням положень ч. 1 ст. 447 ЦПК України;

- уточнити процесуальний статус сторін, які будуть приймати участь у розгляді скарги;

-надати підтвердження у відповідності до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, про звернення з вказаною скаргою до належного суду;

-надати підтвердження про звернення заявника зі скаргою в межах встановленого законом строку, на яке він посилається, зазначаючи про те, що 29 травня 2024 року, та 31 травня 2024 року не було вчинено жодних виконавчих дій.

Якщо у вказаний строк недоліки скарги не будуть усунуті, така вважається неподаною і повертається заявнику.

Копію ухвали надіслати скаржнику.

Ухвала, окремо від рішення суду, оскарженню не підлягає.

Суддя: А.І. Ліуш