Справа № 286/514/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути на її користь з відповідача 14886 гривень невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи тим, що вона - ОСОБА_1 до виходу на пенсію 13.09.2022 працювала на посаді станційного робітника станції Овруч виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Її безперервний трудовий стаж на залізниці становить 6 років 0 місяців 01 день, що підтверджується наказом про звільнення на пенсію № 1068/ос від 06.09.2022.

Між адміністрацією Коростенської дирекції залізничних перевезень та Коростенським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» А Т «Укрзалізниця».

Пунктом 3.9. Колективного договору установлено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах AT «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

В 2022 році в період з 01.04.2022 по 14.04.2022 вона перебувала у щорічній відпустці, та при виході у відпустку писала 2 окремі заяви: про надання частини щорічної відпустки за 2022 рік та про виплату матеріальної на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.9. Колективного договору, оскільки вона має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення в 2022 році, яку Роботодавець мав виплатити і не виплатив по сьогоднішній день становить 14 886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 00 коп. = 2481 гривень х 6).

Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена пунктом 3.9. Колективного договору Коростенської дирекції залізничних перевезень входить до структури оплати праці (заробітної плати) згідно із законодавством України, а Роботодавець не виплативши їй матеріальну допомогу не дотримався законодавства про оплату праці. Як наслідок Роботодавець заборгував їй кошти в загальній сумі 14 886,00 грн., чим позбавив її засобів існування в умовах воєнного стану та постійного здорожчання продуктів харчування, тарифів за надані комунальні послуги, проігнорувавши, що вона самовіддано працювала на залізниці.

Роботодавець так і не виплатив належну їй матеріальну допомогу, і своїми діями умисно та свідомо погіршив умови оплати праці, заборгувавши кошти в сумі 14 886,00 грн., виплата яких гарантована умовами Колективного договору. Про порушення своїх прав, невиплату матеріальної допомоги на оздоровлення дізналася тільки в кінці грудня 2023 року.

З метою врегулювання питання щодо виплати належної їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, встановленої пунктом 3.9. Колективного договору в досудовому порядку у відповідності до статті 16 ЦПК України, 04 січня 2024 року вона подала письмову заяву, адресовану керівництву AT «Укрзалізниця» з вимогою виплатити їй належної матеріальної допомоги на оздоровлення. Розглянувши її заяву, керівництво AT « Укрзалізниця» листом від 17.01.2024 повідомило, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління AT «Укрзалізниця», яке прийнято з урахуванням згаданої вище статті. Дане рішення роботодавець прийняв всупереч вимогам колективного договору, так як він в односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе зобов`язань.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просить залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позовні вимоги аявлені після спливу визначеного законодавством строку для такого звернення.

Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ "Українська залізниця" передбачена колективним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Зважаючи на економічну ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати, виникла необхідність запровадження окремих обмежувальних заходів тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану та до нормалізації ситуації в товаристві,

З перших днів війни працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. У зв`язку з необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної ворогом інфраструктури АТ «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, гуманітарні евакуаційні перевезення, що здійснювалися АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі, також потребували значних коштів.

В зв`язку з цим, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Враховуючи, що відповідач не відмовляв позивачу у виплаті передбаченої колективним договором одноразової допомоги на оздоровлення, виплата якої, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану відповідачем призупинена, тому безпідставним є твердження позивача про порушення її трудових прав з оплати праці гарантованих колективним договором та ст. 18 КЗпП України, ст. 526 ЦК України.

Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та інших додаткових виплат роботодавцем саме призупинена, а не відмінена, позивачу не було відмовлено у такій виплаті. Після поновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення та інших додаткових виплат, такі виплати, передбачені колективними договорами філій залізниці, будуть виплачені усім працівникам, в тому числі позивачу.

Тобто, виплата матеріальної допомоги була призупинена не з вини АТ «Укрзалізниця», а внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Одночасно зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки предметом даного позову є стягнення невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, а з даним позовом позивач звернулась до суду 28 листопада 2023 року.

Позивач надала відповідь на відзив, в якій просить її позов задовольнити повністю та стягнути на її користь невиплачену матеріальну допомогу, зазначивши, що акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі керівництва Коростенської дирекції залізничних перевезень безпідставно не було виплачено їй матеріальну допомогу на оздоровлення, виплата якої передбачена умовами пункту 3.9 Колективного договору підрозділу, діючого у Коростенській дирекції залізничних перевезень.

На веб-сайті «Rail.insider» 12.12.2023 було опубліковано статтю новинного характеру про те, що AT «Укрзалізниця» має намір одержати 7 млрд. Грн. прибутку за підсумками 2023 року.

Окрім того, в грудні 2023 року AT «Укрзалізниця» виплатила більшості своїх працівників одноразову премію в розмірі до 14 тис. грн. кожному (в залежності від займаної посади та місця роботи), про що теж була відповідна публікація на веб-сайті «Rail.insider», що також додатково підтверджує фінансову можливість виплачувати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення.

Публікації обох статей (витяги з веб-сайту «Rail.insider» додаються) та інформація про отримання прибутку та виплату одноразової премії не можуть бути не визнані відповідачем у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена п.3.9. колективного договору Коростенської дирекції залізничних перевезень та яка є предметом спору у справі входить до структури оплати праці (заробітної плати) згідно із законодавством України.

Представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона просить у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14886 гривень відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність пояснень, міркувань і аргументів, викладених у відповіді на відзив ОСОБА_1 AT "Укрзалізниця".

Положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Воєнний стан в Україні було введено 24 лютого 2022 року. Отже, право на обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина потрібно відраховувати саме з вказаної дати.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч.1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли саме з 24.02.2022.

Отже враховуючі вищевикладене та у зв`язку з тим, що у перші скрутні для країни дні керівництво залізниці забезпечувало максимальну можливість виїзду громадянам України з областей, на територіях яких тривали воєнні дії чи наближених до таких областей територій. Виїзд здійснювався безплатно для громадян, але само підприємство несло при цьому витрати. AT «Укрзалізниця» здійснювала перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. До того ж, не маленька частина рухомого складу (вантажні вагони, локомотиви) та інше майно, яке використовувалось у виробничому процесі залізниці, опинились на тимчасово окупованих територіях.

В результаті обстрілів інфраструктури, AT «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, що значно ускладнювало виконання інших фінансових зобов`язань.

Отже, підприємство опинилось у важкому фінансовому становищі в зв`язку з цим 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, керуючись ст.11 Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", було прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Вважають, що виплата, передбачена пунктом 3.10 Колективного договору, її призупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Оскільки, призупинення матеріальної допомоги на оздоровлення відбулось не з вини AT «Українська залізниця», а було зумовлене обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово- промислової палати України №2024/02/0-7/1 від 28.02.2022, позов не підлягає задоволенню.

Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Суд, врахувавши доводи, наведені в письмових заявах сторін по суті справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Так, згідно з частиною третьою ст.2 Закону України «Про оплату праці» до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 затверджено Інструкцію зі статистики заробітної плати (далі- Інструкція) у п.1.3 якої передбачено, що фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За положеннями пункту 2.3.3 Інструкції до інших заохочувальних та компенсаційних виплат віднесено матеріальну допомогу, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв`язку з екологічним станом, крім сум указаних п.3.31).

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

В абзаці першому пункту 3.10 розділу ІІІ «Оплата праці» Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки зі змінами та доповненнями, передбачено надання один раз у календарному році матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених Законом на перше січня звітного року, працівникам філії, які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали відповідну письмову заяву.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст. ст. 43-46 Конституції України.

У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України від 24.04.2022 №64/2022 у зв`язку із військовою агресією РФ на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.

При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Також, 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені пунктом 3.10 Колективного договору, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01.12.2022 у справі №580/2869/22.

Суд, звертає увагу на те, що рішення АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 про призупинення виплат за колективними договорами не оскаржувалося у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця» (в тому числі й позивачем).

Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

В той же час ч.2 ст.233 КЗпП України закріплено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача з 17.07.2018 по 13.09.2022 на посаді станційного робітника 2 розряду виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» і була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються наказом (розпорядженням) №1068/ОС від 06.09.2022 (а. с.10) та не заперечуються стороною відповідача.

Цим же наказом №1068/ОС від 06.09.2022 було встановлено виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі 2-х середньомісячних заробітків, яка передбачена п.8.11 колективного договору на 2002-2006 р.р. пролонгованого на 2007-2022 р.р., 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення, передбачені п.3.9 змінами та доповненнями до колективного договору на 2002-2006 р.р., пролонговано на 2007-2022 р.р. При цьому в наказі міститься застереження: «Виплати провести після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця».

Згідно з наказом (розпорядженням) №2547 від 28.03.2022 про надання відпустки ОСОБА_1 з 01.04.2022 по 14.04.2022 перебувала у щорічній відпустці з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.13).

17.05.2022 ОСОБА_1 звернулася до начальника виробничого підрозділу Коростенської дирекції залізничних перевезень із заявою про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.14).

04.01.2024 ОСОБА_1 на адресу генерального директора акціонерного товариства «Українська залізниця» подала заяву про надання їй матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору, оскільки 13.09.2022 вона звільнилася на пенсію, але передбачену колективним договором матеріальну допомогу на оздоровлення не отримала по даний час (а.с.11).

Згідно листа акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17.01.2024 слідує, що період дії воєнного стану в Україні керівництвом АТ «Укрзалізниця» було призупинено ряд виплат працівникам, передбачених нормами Галузевої угоди та колективними договорами (рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 14.03.2022 №Ц-54/31 Ком.1) зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. На момент звільнення та станом на поточну дату рішення щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення не прийнято (а.с.12).

Згідно з пунктом 3.10 Колективного договору, укладеного між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України, на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2021 роки зі змінами та доповненнями, працівникам які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року.

Тобто, пунктом 3.9 Колективного договору передбачено надання один раз у календарному році матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених Законом на перше січня звітного року, працівникам філії, які безперервно працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали відповідну письмову заяву.

Відповідно до витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно з пп. 1.1. та 1.1.4 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплат яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

Оскільки, виплати матеріальної допомоги на оздоровлення було призупинено, тому звернення з цієї підстави до суду не позбавляє позивача права після закінчення воєнного стану звернутися до суду з такими ж вимогами у випадку, якщо відповідач не проведе із ним відповідний розрахунок.

Відтак, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися, норми права, що їх регулюють та досліджені докази в їх сукупності, а також виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено з мотиву безпідставності, суд не надає оцінку доводам сторін щодо пропуску та поновлення строку звернення до суду, передбаченого ч.3 ст.233 КЗпП України.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України „Про судовий збір.

Судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право після закінчення воєнного стану звернутися до суду з вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення, якщо АТ «Укрзалізниця» до того часу не проведе з нею відповідного розрахунку.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець