Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5578/2024
Головуючий у суді першої інстанції Н. С. Пінкевич
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

10 січня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників)

апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Пінкевич Н. С., в приміщенні Києво - Святошинського районного суду Київської області,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог вказав, що 25.06.2022 він припаркував належний йому на праві власності автомобіль «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , неподалік від свого будинку по АДРЕСА_1 , який цього ж дня було пошкоджено незакріпленим рекламним т-подібним штендером закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » внаслідок сильного пориву вітру. Вказав, що у закладі харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » господарську діяльність здійснює ОСОБА_2 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності - 56.10 діяльність ресторанів надання послуг мобільного харчування. Відповідно до наданого позивачем Акта виконаних робіт №ЗН-0038397 від 14.07.2022 ТОВ «Промавтотехсервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «КІА RIO», д. н. з. НОМЕР_1 , становить 28 001,50 грн. У добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодовує, тому позивач вважає своє право порушеним та просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної пошкодженням автомобіля 28 001,50 грн, сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Заочним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено. Стягнутои з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 28 001,50 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2023 року заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.05.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишенобез задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду ФОП ОСОБА_2 через свого пердставника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції у порушення вимог закону розглянув справу у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Висновок суду про розташування закладу «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: будинок АДРЕСА_3 та здійснення відповдачем діяльності в ньому 25.06.2022 не доведений будь - якими доказами. А відеозапис свідчить тільки про використання штендеру чоловіками, особи яких не встановлено, а напис на штендері не містить інформації про те, кому він належить або про адресу закладу. Загалом вважає, що ухвалюючи рішення суд застосував не докази, а припущення, що свідчить про недоведеність обставин, встановлених судом.

Зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази особистої участі ОСОБА_2 у подіях 25.06.2022 та існування зв`язків відповідача з особами, які встановлювали штендер. Лист ДПС у Київській області не є достатнім доказом адреси фактичного провадження діяльності ОСОБА_2 , а лише містить інформацію подану підприємцем за встановленою формою №20-ОПП. Суд не дослідив можливу причетність осіб, які працювали 25.06.2022 під документами ФОП ОСОБА_4 , неповно з`ясував та не встановив обставини щодо визначення штендеру як об`єкта реклами та джерела підвищеної небезпеки.

Також судом неповно з`ясовано обставини щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля та збитків позивача, оскільки акт № ЗН-0038397 від 14.07.2022 складено на підставі Договору щодо ремонту автомобіля, укладеного до подій 07.06.2022, тому заявлений позивачем розмір збитків є завищеним та необгрунтованим. Розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним заявленим позовним вимогам.

Зокрема відповідач просить апеляційний суд прийняти до уваги нові докази - довідку ДПС у Рівненській області, довідку ТОВ «ЖЕО «Софія Київська», довідку ФОП ОСОБА_2 від 08.08.2023, фотодокази, оскільки подати до суду першої інстанції такі докази виявилося неможливим через неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 заперчив проти її задоволення, посилаючись на необгрунтованість викладених доводів, заочне рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрунтоване. Вважає, що відповідачем не спростовано факт розташування та діяльності закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у момент завдання шкоди позивачу саме за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували заявлені позивачем вимоги, як і не подано будь-яких клопотань про проведення експертизи, з метою встановлення іншого розміру завданої шкоди. Факт заподіяння шкоди позивачу та розмір такої шкоди встановлено судом на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів. Також зазначив, що судом було вжито всі заходи встановлені Цивільним процесуальним кодексом України для належного повідомлення ФОП ОСОБА_2 про наявність в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області справи № 369/10903/22 за позовом про відшкодування шкоди, де він є відповідачем, повідомлення йому дату, час і місце судового засідання, а також роз`яснення права подання відзиву на позовну заяву. Додані відповідачем до апеляційної скарги «докази» не відповідають поняттю доказів у цивільному процесуальному законодавстві України та подані з порушенням строків встановлених ЦПК України для подання доказів, а тому не можуть бути враховані під час апеляційного перегляду заочного рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 09.05.2023 у справі №369/10903/22.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, 25 червня 2022 року внаслідок сильного пориву вітру незакріпленим рекламним т-подібним штендером закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1» було пошкоджено автомобіль червоного кольору марки «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та матеріальних збитків.

Автомобіль марки «КІА RIO» належить позивачу на праві власності на підставі Договору № Д/214264-Y05486 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100 % передоплати від 18.04.2022, укладеного між ТОВ «Промавтотехсервіс» та ОСОБА_1 .

Згідно відеозапису з камер відеоспостереження, що розміщенні на будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за 25.06.2022 в період з 10 год. 30 хв. до 14 год. 30 хв.вбачається, що у проміжку часу з 10 год. 48 хв. по 10 год. 52 хв. двоє чоловіків встановлюють на тротуарі поряд з проїжджою частиною та паркувальною зоною рекламний т-подібний штендер закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1». О 13 год. 14 хв. вказаний рекламний засіб падає на тротуар, а о 13 год. 37 хв. через сильний порив вітру ударом такого рекламного засобу було пошкоджено припаркований поряд з тротуаром автомобіль марки «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить позивачеві на праві власності.

Також з відеозапису вбачається, що напис на рекламному засобі «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідає напису розміщеному на самому закладіхарчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »,куди його заносили двоє чоловіків після пошкодження автомобіля позивача. Таким чином, рекламний т-подібний штендер закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1» було встановлено 25.06.2022 в інтересах «ІНФОРМАЦІЯ_1», оскільки він рекламував його послуги.

Відповідно до п. 4.2 Договору № Д/214264-Y05486 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100 % передоплати від 18.04.2022, гарантійні зобов`язання на Автомобіль визначаються згідно умов визначених в інструкції (керівництві) з експлуатації та/або сервісній книжці, якщо інше не буде визначене додатковими угодами та/або додатками до цього Договору, що стосуються гарантійних зобов`язань.

Згідно пункту 1.9.2 Додатку № 2 до Договору № Д/214264-Y05486 купівлі-продажу автомобіля на умовах 100 % передоплати від 18.04.2022, гарантійні зобов`язання Дистриб`ютора втрачають силу у випадку виконання робіт з регламентного ТО, ремонту, діагностики електронних систем Автомобіля або установки в ньому додаткового обладнання самостійно або на підприємствах, які не є Дилерами КІА в Україні.

З метою відновлення свого пошкодженого автомобіля, позивач звернувся 11.07.2022 саме до офіційного дилера КІА - ТОВ «Промавтотехсервіс».

Відповідно до Акта виконаних робіт № ЗН-0038397 від 14.07.2022 ТОВ «Промавтотехсервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 28 001,50 грн., вказана сума була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією від 14.07.2022 (а.с.29-30, 31).

16.08.2022 позивачем було направлено на адресу закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1» претензію з проханням про поновлення порушених прав та відшкодування завданих збитків у розмірі 28 001,50 грн, шляхом перерахування вказаної суми за відповідними реквізитами. Встановлено, що відповідач не надав відповіді на вказану претензію та завдані збитки відшкодовані не були.

Згідно реєстраційних даних ІС «Податковий блок» фізична особа - платник податків ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) з 02.06.2022 знаходиться на податковому обліку в ГУ ДПС у Рівненській області.

Також відповідно до реєстраційних даних ІС «Податковий блок» та поданого повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані із оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП фізична особа - платник податків ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) з 07.06.2022 здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , де і знаходиться заклад громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу заявлених позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідач, зобов`язаний відшкодувати йому шкоду, яка була завдана автомобілю «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , ударом рекламного т-подібного штендеру.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, зважаючи на наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, винною особою в заподіянні шкоди внаслідок падіння рекламного засобу є відповідач як розповсюджувач реклами та користувач зазначеного т-подібного штендеру на день його падіння, оскільки штендер містив рекламу заклада «ІНФОРМАЦІЯ_1», де проводив свою діяльність відповідач як фізична особа- підприємець відповідно до офіційних реєстраційних даних ІС «Податковий блок» та поданого повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані із оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами справи з огляду на наступне.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами регулюються Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, пунктом 42 яких визначено, що відповідальність за технічний стан рекламних засобів, порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації рекламних засобів несе розповсюджувач зовнішньої реклами згідно із законодавством.

Згідно статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. Зовнішньою рекламою є реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. Рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Зовнішня реклама може бути розміщена на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Таким чином, розповсюджувач реклами зобов`язаний дотримуватись норм техніки безпеки, забезпечення розміщення та експлуатацію рекламного засобу з дотриманням всіх встановлених вимог та несе відповідальність за всі несправності та аварійні ситуації.

Зважаючи на наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, винною особою в заподіянні шкоди внаслідок падіння рекламного засобу є ФОП ОСОБА_2 як розповсюджувач реклами та користувач зазначеного т-подібного штендеру на день його падіння.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин та інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при ціленаправленому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав, договору оренди, довіреності тощо.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, у триманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортними засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язкуз цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2ст. 1166 ЦК Україниособа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, оскільки рекламна конструкція, падінням якої було спричинено пошкодження автомобіля позивача, розміщена відповідачем, то відповідальність за її належний стан, безпеку використання, а також шкоду, що спричинена нею, через неналежне виконання своїх зобов`язань, підлягає відшкодуванню відповідачем.

Неправомірність у діях (бездіяльності) відповідача у цьому випадку полягає у неналежному виконанні обов`язку щодо контролю за належним станом та безпечним використанням зазначеної рекламної конструкції, що призвело до її падіння і як наслідок пошкодження автомобіля позивача.

А оскільки пошкодження належного позивачу майна сталося з вини відповідача, то є всі підстави стягнення з нього матеріальної шкоди у зазначеному позивачем розмірі.

Висновки суду про те, що саме безвідповідальність відповідача призвела до заподіяння шкоди позивачеві пошкодженням його автомобіля, зроблені судом на підставі наданих сторонами доказів в їх сукупності, а не на припущеннях, як про те вказує апелянт.

Отже, суд встановив вказані обставини та дав належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ними вимог, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшокдуванню завданої позивачу шкоди.

Враховуючи наведене, доводи відповідача з приводу того, що Акт виконаних робіт № ЗН-0038397 від 14.07.2022 ТОВ «Промавтотехсервіс», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 28 001,50 грн, є неналежним доказом, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, відповідач не надав суду будь-яких доказів які б спростовували розмір такої шкоди, крім того відповідач не був обмежений правом звернутися з клопотанням до суду про призначення відповідної судової експертизи.

Аналіз положень статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків.

Відтак, з врахуванням цієї умови відбувається наступний розподіл тягаря доказування, а саме позивач повинен довести наявність збитків та причиновий зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Відповідно до ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містять.

Таким чином доведеним є те, що відповідачем не спростовано, а судом першої інстанції вірно встановлено факт розташування та діяльності закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у момент завдання шкоди позивачу саме за адресою АДРЕСА_1 .

Та обставина, що судом не було встановлено осіб, які встановлювали рекламний засіб, що пошкодив автомобіль позивача, не спростовує вини відповідача, оскільки саме розповсюджувач реклами, тобто власник закладу, несе відповідальність за неякісно встановлений рекламний засіб, а не його працівники чи будь-які інші особи.

При цьому суд першої інстанції у рішенні прийшов до вірного висновку щодо належності рекламного засобу, яким було завдано шкоду позивачу, до закладу харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2 .

Здійснення господарської діяльності в закладі харчування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , підтверджується реєстраційними даними ІС «Податковий блок» та поданого повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані із оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-01111 фізична особа платник податків ОСОБА_2 з 07.06.2022.

Тобто саме відповідачем було подано до контролюючого органу інформацію про здійснення ним з 07.06.2022 господарської діяльності за адресою, де 25.06.2022 було пошкоджено автомобіль позивача.

Заперечуючи свою діяльність у закладі з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: будинок АДРЕСА_3 відповідач не надав суду доказів, які б спростовували висновки суду першої інстції в цій частині. Відповідач не надав суду грунтовних пояснень щодо подання ним до контролюючого органу невірних відомостей щодо своєї діяльності. Суд критично ставиться до пояснень відповідача про те, що він не здійснював свою підприємницьку діяльність 25.06.2022 у закладі «ІНФОРМАЦІЯ_1» і до встановки рекламного штендеру не має будь-якого відношення, суд розцінює таку позицію відповідача як його бажання уникнути відповідальності перед позивачем за шкоду заподіяну пошкодженням його автомобіля.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, які відповідають вимогам закону щодо належності, достовірності, допустимості та достатності, було встановлено, що станом на 25.06.2022 саме ФОП ОСОБА_2 здійснював свою господарську діяльність у закладі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Момент завдання шкоди позивачу та наслідки зіткнення рекламного засобу закладу харчування «ІНФОРМАЦІЯ_1», підтверджуються належними та допустимим доказами, то твердження відповідача про те, що такий рекламний засіб не створює підвищеної небезпеки ані для його власника, ані для інших осіб є помилковим.

Зокрема матеріали справи містять зображення того як саме було пошкоджено автомобіль позивача внаслідок удару рекламним засобом відповідача, з яких вбачається, що від удару рекламного т-подібного штендера на автомобілі є вм`ятини, відколена фарба та значні подряпини.

Посилання апелянта на те, що здійснення діяльності ФОП ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_4 свідчить про можливу причетність до подій 25.06.2022 саме цього підприємця, є лише припущенням відповідача, яке нічим не підтверджується.

Таким чином, визначення судом першої інстанції рекламного засобу, яким було пошкоджено автомобіль позивача та який належить відповідачу, джерелом підвищеної небезпеки відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Факт того, що рекламним засобом було пошкоджено автомобіль позивача підтверджується відеозаписом, також в матеріалах справи знаходяться фотографії пошкоджень, які були зроблені 07.07.2022 працівником офіційного дилера КІА, з метою візуального фіксування характеру пошкоджень.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки суд здійснював передбачені цивільним процесуальним законом заходи щодо належного повідомлення відповіача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом у відповідності до вимог ч. ч. 7, 10 ст. 128 ЦПК України було направлено відповідачу копію ухвали про відкриття провадження від 08.11.2022 у справі № 369/10903/22 та копію позовної заяви з додатками за адресою здійснення ним господарської діяльності: АДРЕСА_5

Оскільки у суду були відсутні відомості щодо зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання відповідача судом на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України 08.02.2023, 02.03.2023, 16.03.2023 та 12.04.2023 було здійснено виклики відповідача у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України.

Тобто судом було вжито всі заходи встановлені Цивільним процесуальним кодексом України для належного повідомлення ФОП ОСОБА_2 про наявність в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області справи №369/10903/22 за позовом про відшкодування шкоди, де він є відповідачем, повідомлення йому дату, час і місце судового засідання у такій справі, а також роз`яснення йому права подання відзиву на позовну заяву.

Оскільки у судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав, причини неможливості подати відзив суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього станом на час прийняття рішення до суду не надходило, та з урахуванням відсутності заперечень з боку позивача, судом у відповідності до вимог законодавства було ухвалено заочне рішення у справі.

Отже, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини і суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що загалом за своїм змістом доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам, викладеним у заяві про перегляд заочного рішення, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та висновки щодо яких вмотивовано та обґрунтовано виклав у мотивувальній частині ухваленого рішення.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00грн.

Відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК Українирозмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Проаналізувавши обсяг наданих позивачу послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем сума в розмірі 12 000,00 грн є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд у своєму рішенні правильно визначив наявність підстав для відшкодування шкоди. Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції заочне рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна