Справа № 298/763/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Мацунич М.В,

з участю секретаря Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Ужанський національний природний парк на рішення Великоберезнянського районного суду від 11 листопада 2022 року у справі № 298/763/22 (Головуючий: Лютянська М.С.)

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Ужанського національного природного парку про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що перебував у трудових відносинах із відповідачем з 19 лютого 2015 року. Згідно наказу №62 від 13.12.2016 року «Про переведення» позивача призначено на посаду начальника Костринського Ужанського національного природного парку.

Позивач зазначає, що роботу виконував сумлінно, дотримувався чинного законодавства, а тому і відсутні дисциплінарні стягнення.

Однак, з листопада 2021 року до 23 лютого 2022 року позивачу не виплачувалася заробітна плата, відповідач мав заборгованість по заробітній платі і причини невиплати заробітної плати не відомі, ним було подано до суду відповідний позов.

Від голови ради трудового колективу ОСОБА_2 позивач дізнався про наявність наказу №-41-к від 26.10.2021 року про його звільнення та додатки до наказу, які ОСОБА_2 07.06.2022 року отримала від журналіста газети «Журналісти проти корупції» І.Ладжуна. Із наказом про звільнення не ознайомлений у трудову книжку запис не внесений.

У зв`язку з не виплатою заробітної плати йому та іншим працівникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово звертались до управління Держпраці у Закарпатській області і 22.02.2022 року до управління була направлена колективна скарга щодо колективного трудового спору про грубе порушення трудового законодавства, що має ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.172ст.175 КК України.

Позивач вказує на те, що наказом № 41-к від 26.10.2021 року його було звільнено з посади за п.4 ст. 40 КЗпП України, однак, звільнення є незаконним, а підстави звільнення не відповідають дійсності так, як прогул не вчиняв.

Підставою для видачі наказу був акт про відсутність на робочому місці підписаний заступником директора Ужанського НПП ОСОБА_4 , начальником відділу державної охорони природно-заповідного фонду Каменца В.В., начальником відділу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 про те, що позивач був відсутній на робочому місці 21 жовтня 2021 року.

Позивач вказує, що його робоче місце згідно чинного законодавства, це вся територія підприємства, де працівник згідно своєї посадової інструкції виконує свої посадові обов`язки, а не робочий кабінет. Площа Костринського ПНДВ становить 2535,8 гектарів і він, як начальник, 21.10.2021 р. знаходився на території Костринського ПНДВ, виконував свої посадові обов`язки, запобігаючи незаконним порубкам, незаконному браконьєрству та іншим порушення природоохоронного законодавства, що є першочерговим для начальника Костринського ПНДВ.

Робоче місце повинно бути затверджено відповідним наказом, якщо такий наказ відсутній, то згідно позицій Верховного суду (Касаційний цивільний суд), взагалі відповідач не може складати акт про відсутність на робочому місці.

Позивач зазначає, що згідно «акту про відмову» ОСОБА_1 надати письмові пояснення від 22 жовтня 2021року, 22 жовтня 2021року о 8 год 10 хв. начальнику Костринського ПНДВ ОСОБА_1 було запропоновано надати письмове пояснення з приводу відсутності його на робочому місці 21 жовтня 2021року у період з 08.20 до 12 годин. Згідно цього ж акту, підписаного ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 - ОСОБА_1 надати таке пояснення відмовився.

Позивач зазначає, що обставини, викладені в одному акті, не відповідають дійсності складання акту про відмову давати пояснення не здійснювалось у його присутності.

Посилаючись на незаконність його звільнення, позивач вказує на те, що всупереч ч.1 ст.47 КЗпП України відповідач не надав йому ні копію наказу про звільнення, не провів з ним розрахунку у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Крім того, наказ № 41-к від 26.10.2021року про звільнення позивача підписаний не повноважною особою, так, як рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі № 260/1657/21 скасовано наказ про призначення директором Ужанського НПП ОСОБА_8 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року справі № 260/1657/21 залишено без змін.

Позивач своєчасно у місячний строк звернувся до суду з позовом з часу отримання відомостей про його звільнення.

Вважає, що підстави для його звільнення з посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 України були відсутні.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 11 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Костринського природоохоронного науково-дослідного відділення Ужанського національного природного парку з 27 жовтня 2021 року.

Стягнуто з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_9 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2021р. по 10 листопада 2022 року у сумі 122033,00 грн.

Стягнуто з Ужанського національного природного парку на користь держави судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді начальника Костринського природоохоронного науково-дослідного відділення Ужанського національного природного парку днем 27 жовтня 2021року та в частині стягнення з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягало до негайного виконання.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Ужанський національний природний парк в інтересах якого діє ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права і підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як суд не досліджував аргументи та докази відповідача, копія наказу про звільнення позивача була надіслана рекомендованим листом, що підтверджується відповідною квитанцією АТ «Укрпошта» ВПЗ Березний і таке повідомлення є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. Лист, яким позивач повідомлявся про необхідність надання пояснень та лист, яким його намагалися ознайомити з наказом про звільнення повернувся саме через відмову позивача від отримання листа. Із матеріалів справи вбачається, що з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні і судом дана обставина не взята до уваги. Позивач дізнався про порушення свого права з моменту отримання ним наказу про звільнення та нарахованих сум, проте право на звернення до суду позивач реалізував лише 28.06.2022 року, тобто після спливу строку звернення до суду. У рішенні суд першої інстанції не проводив достатньо вивчення обставин щодо пропуску позивачем строку надання цивільного позову у цій категорії справ.

5 червня 2023 року, 27 червня 2023року та 4 жовтня 2023року від ОСОБА_1 на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшла заява про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Ужанського національного природного парку на рішення Великоберезнянського районного суду від 11листопада 2022 року на підставі п.2 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 березня 2023 року у справі №936/592/22 за апеляційною скаргою Ужанського національного природного парку в інтересах якого діє ОСОБА_10 на рішення Великоберезнянського районного суду від 02 листопада 2022 року витребувано від адвокатського об`єднання «ІЛО» відомості щодо укладення угоди про надання правничої допомоги між адвокатським «ІЛО» та Ужанським національним природним парком.

Зазначені документи необхідні були для вирішення клопотання про закриття провадження і у даній справі №298/763/22, оскільки справи і клопотання є аналогічними.

Від ОСОБА_11 та адвоката Биркович Н.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та заміни позивача у справі оскільки позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалу закарпатського апеляційного суду від 1 квітня 2024 року у клопотанні ОСОБА_11 про залучення у якості правонаступника за померлим ОСОБА_12 у даній справі відмовлено.

Відповідно до ч 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Зі смертю фізичної особи припиняється цивільна процесуальна правоздатність та процесуальна дієздатність особи.

Оскільки, ОСОБА_1 помер, а тому відповідно до п.6 ч.1 ст. 248 ЦК України представництво ОСОБА_3 припинено і підписав для відкладення розгляду справи судова колегія не вбачає.

Отже, ОСОБА_1 помер після ухвалення судового рішення судом першої інстанції і трудові права особи є нерозривно пов`язані з особою ОСОБА_1 , то такі права не входять до складу спадщини відповідно до ст..1219 ЦК України.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за ч.2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітної платою право на отримані якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення вважається такою що весь цей час перебувала у трудових відносинах.

Разом з тим, виплати заробітної плати нерозривно пов`язане зі сплатою єдиного соціального внеску та інших відрахувань податків і зборів.

Таким чином, спірні трудові правовідносини щодо скасування наказу про звільнення поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не допускають правонаступництва.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошеної померлою чи припинено юридичну особу які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню апеляційному порядку повністю або частково закриттям провадження у справі або залишення позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено закон і обґрунтоване судове рішення смерть фізичної особи- сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

За таких обставин, предметом перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції є позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Ужанським національним природним парком і наказом відповідача №62 від 13.12.2016 року «Про переведення позивача» було прийнято на посаду начальника Констринського ПНДВ Ужанського національного природного парку з 13.12.2016 року.

Наказом Ужанського національного природного парку від 26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнено із заміною посади з 27 жовтня 2021 року за прогул без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України.

Підставою для видачі оспорюваного наказу є акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 21.10.2021 року складений начальником відділу ДО ПЗФ ОСОБА_6 , начальником відділу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 , заступником директора Ужанського НПП Кваковською У.М., доповідна записка начальника відділу державної охорони ПЗФ Каменца В.В. від 21.10.2021 року на ім`я директора Ужанського НПП, про те, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 21 жовтня 2021 року з 8.20 до 12 год., протокол №004 засідання ради трудового колективу - Ужанського НПП від 25 жовтня 2021 року, акт про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі.

Також, 22 жовтня 2021 року був складений акт комісією у складі: начальника відділу ДО ПЗФ Каменца В.В. начальником відділлу рекреації та благоустрою ОСОБА_5 , заступником директора Ужанського НПП Кваковською І.М. про відмову ОСОБА_1 надати письмові пояснення з приводу відсутності його на робочому місці 21 жовтня 2021 року у період з 8.20 год. до 12 год.

Протоколом засідання ради трудового колективу Ужанського НПП від 25.10.2021 року було ухвалено звільнити ОСОБА_1 з 27 жовтня 2021р. за прогул.

Відповідно до ч.4 ст. 40 КЗпП, України трудовий договір укладений на визначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, у тому числі, прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного суду України викладеного в п.24 постанові №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу.

Для встановлення факту прогулу, тобто факт відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на робочому місці до поважних причин є наявність об`єктивних незалежних від волі самого працівника обставин які повністю виключають вину працівника.

За змістом пункту 3 частини першої статті 29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце забезпечити його необхідними для роботи засобами.

У наказі роботодавця про переведення позивача ОСОБА_1 на роботу від 13 грудня 2016 року відсутня інформація щодо визначення робочого місця.

Суд першої інстанції встановив, що Ужанський національний природний парк не визначив відповідно до статті 29 КЗпП Україна робоче місце ОСОБА_1 і в даному випадку відсутній факт порушення трудової дисципліни не має, оскільки не може бути поставлено в провину працівнику відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлено. Отже, відповідачем не вжито належних та необхідних заходів для виконання позивачем посадових обов`язків, зокрема, не визначене робоче місце, відповідно не забезпечений умовами праці.

Крім того, в оскаржуваному наказі не вказано дані час прогулу позивача, хоча така інформація в ньому має бути присутня.

Разом з тим, у день звільнення позивача ОСОБА_1 не було ознайомлено з наказом про звільнення та не вручено копію наказу про звільнення.

Суд першої інстанції встановивши підстави незаконності звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, обґрунтовано вважав, що є достатньою підставою для захисту порушеного права у сфері трудових відносин шляхом відновлення становище, яке існувало до порушення цього права.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із довідки АТ « Акцент Банк» №4174 від 21.07.2022 року про отримання заробітної плати від ОМС Ужанський національний природний парк, яка видана ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 р. по 19.07.2022 року за його рахунком у АТ «А-Банк» були виплати працівнику за основним місцем роботи заробітної плати, лікарняні і розрахункові. Заробітна плата ОСОБА_1 за липень - серпня 2021 року становила 19579,95 грн. та з урахуванням податків (18% прибутковий податок та 1,5% військовий збір).

У липні 2021 року - 22 робочих днів, у серпні 2021 року - 21 робочих днів і середньоденна заробітна плата складає: (19579,95) : (43р.д.) = 455,35 грн. і кількість днів за час вимушеного прогулу позивача ОСОБА_1 за період з 27.10.2021 року по 10.11.2022 року (день фактичного розрахунку) складає 268 робочих днів, та середній заробіток на час вимушеного прогулу позивача складає: 455,35 грн. x 268 р.д. = 122003,80 грн.

Із даним висновком, судова колегія не може погодитися із наступних підстав.

Відповідно до абзаців 7, 4 пункту 2 абзацу 1 пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року середні заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи що передбачають подій, з якою пов`язана виплата.

У порушення зазначених вимог, суд першої інстанції помилково при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27.10.2021 р. по 10.11.2022 р. без наявності довідки відповідача про розмір середньомісячної заробітної плати за два останні місяці, а довідка із АТ «Акцент Банк» не є належним доказом, який підтверджує розмір середнього заробітку позивача.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції визначено невірно і через неправильне застосування судом норм матеріального права рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині (ч.1 ст. 377 ЦПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 помер після ухвалення судового рішення судом першої інстанції, а спірні правові відносини щодо скасування наказу про звільнення поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не допускають правонаступництва, судова колегія вважає, що рішення у частині вирішення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі слід залишити без змін, а в частині рішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід скасувати, а провадження у цій частині закрити.

Посилання представника апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст.. 233 КЗпП України судова колегія не приймає до уваги із наступних підстав.

Так ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 26 жовтня 2021 року, що стверджується матеріалами справи і не заперечується сторонами.

Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №21, «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» зі змінами і доповненнями внесеними постановами Кабінету Міністрів України встановлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався та був відмінений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року і який діяв на момент подання позову15 червня 2022 року і вищевказаний строк продовжувався та не сплинув на момент пред`явлення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 377, ст. 255 ч.1 п.п. 3,4 ст.376, 381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Ужанського національного природного парку в інтересах якого діє ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 11 листопада 2022 року у частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та провадження у справі у цій частині закрити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст постанови складено 31 травня 2024 року

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой