ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4380/24 Справа № 207/3385/23 Суддя у 1-й інстанції - Скиба С.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буденкової Н.В. на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку доходів до повноліття дитини. Відповідач сплачував аліменти не регулярно. Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України .

Враховуючи наведене станом на 14 квітня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість по аліментам у сумі 84 256, 71 грн..

Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 84 256, 71 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 лютого 2024 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 21 264,98 грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто зі ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи у зв`язку із не дослідженням поданих сторонами доказів у повній мірі.

Наголошує, що при винесенні оскаржуваного рішення судом невірно встановлено період заборгованості з 18.06.2018 року по 14.04.2023 року, на який відповідно нарахована пеня. Зокрема зазначає, що відповідачем було понесена кримінальна відповідальність за несплату аліментів за період з 18.06.2018 року по 20.08.2020 року, оскільки вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзерждинська від 21.09.2021року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та ухвалою від 08.11.2022 року звільнено від покарання, призначеного вироком суду у вигляді обмеження волі строком на 1 рік за закінченням строку випробування. А тому вважає, що заборгованість у розмірі 21 264,98 грн. на час звернення до суду з позовом виникла за період з січня по квітень 2023 року, оскільки всі платежі спочатку повинні бути враховані в погашення заборгованості за попередні періоди і лише за відсутності останньої зараховуються як поточні платежі.

Незважаючи на наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення періодичних платежів відповідач особисто періодично сплачував аліменти на карткові рахунки, відкриті на ім`я позивача та позивачкою не заперечувалося, якщо відповідач буде сплачувати аліменти на картковий рахунок безпосередньо сину. Тому апелянт вважає, що його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з 20.08.2020 року по 14.04.2023 року немає,

оскільки стягнення аліментів повинно було здійснюватися на підставі постанов виконавця з заробітної плати/грошового зобов`язання, але фактично сплачувались самостійно відповідачем

Звертає увагу, що у відповідача є друга родина та неповнолітні діти, яких необхідно виховувати, і за яких відповідач повинен також дбати, при тому, що сам був призваний та несе військову службу у зв`язку із воєнним станом. Наголошує, що останнім часом відповідач перебуває на лікуванні, а на момент подачі апеляційної скарги перебуває у реанімації, а тому виписки з лікарень, які додаються до скарги не могли бути вчасно надані суду першої інстанції.

Також не погоджується зі стягнутим з нього у повній мірі судовим збором на користь держави, оскільки він повинен бути стягнутий у пропорційному співвідношенні до задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною в силу положень ч.6 ст. 19 ЦПК України та розглядається в спрощеному порядку, а ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб -84 256,71 грн., розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Позивач не скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року у справі №207/2087/18 ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 червня 2018 року і до повноліття дитини.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року у справі №207/2194/20 ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України у зв`язку зі злісним ухиленням від сплати аліментів.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року у справі №207/2194/20 звільнено ОСОБА_1 від покарання призначеного вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2021 року у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік за закінченням строку випробування.

На підставі виконавчих листів, виданих за рішенням суду від 18 вересня 2018 року було відкрито виконавче провадження №57984979 Південним ВДВС м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в рамках якого постановами від 02.04.2019 року, від 27.01.2022 року та від 22.06.2023 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 ..

Згідно із наданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості Південного ВДВС у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області розмір заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з 18 червня 2018 року по 14 квітня 2023 року становить 84 256,71 грн..

В подальшому під час розгляду справи, у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 до державного виконавця та надання квитанцій, Південним відділом державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було здійснено перерахунок заборгованості по аліментам за період з 18 червня 2018 року по 14 квітня 2023 року, який склав 21 264, 98 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи містять належні та допустимі докази наявності у відповідача перед позивачем заборгованості зі сплати аліментів, а вина відповідача у виникненні такої заборгованості встановлена вироком суду від 21 .09.2021 року. При цьому, стягуючи пеню, врахував, що її розмір не може перевищувати розмір самої заборгованості по сплаті аліментів.

Із такими висновками суду першої інстанції можливо погодитись з огляду на наступне.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 статті 150, статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ч.1, ч.2 статті 196 Сімейного кодексу України регламентовано, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 Сімейного кодексу України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що аліменти з відповідача на користь позивача було стягнуто на підставі рішення від 18 вересня 2018 року у справі №207/2087/18 і зазначені рішення перебували на примусовому виконанні у Південному ВДВС у м. Кам`янське в рамках виконавчого провадження №57984979.

Позивач при зверненні до суду зазначає, що відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі за цим судовим рішенням, у зв`язку із чим має заборгованість зі сплати аліментів за період з 18 червня 2018 року по 14 квітня 2023 року у розмірі 84 256,71 грн. згідно із довідкою Південного ВДВС у м. Кам`янське.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції, представник відповідача наголошує, що суд першої інстанції при розрахунку пені неправомірно врахував період та розмір заборгованості по сплаті за аліменти, оскільки він у добровільному порядку здійснював перерахування грошових коштів на картку позивача та їх сина в рахунок сплати аліментів.

Однак зазначене спростовується матеріалами справи, оскільки, суд першої інстанції при розрахунку пені брав до уваги суму заборгованості за аліментами, з урахуванням зазначених вище доводів апелянта, а саме виходив із розрахунку заборгованості по аліментам з урахуванням державним виконавцем платежів в рахунок погашення аліментів. При цьому слід звернути увагу, що відповідач звернувся до державного виконавця із відповідними заявами у 2023 році, а надані державним виконавцем розрахунки заборгованості ніким не спростовані й не оскаржувались та підтверджують сплату відповідачем аліментів, однак не в повному обсязі у зв`язку із чим з 2018 по 2023 роки утворилась заборгованість у розмірі 21 264,98 грн.

З приводу посилань апелянта на поважність причин виникнення заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку зі хворобою, то надані суду першої та апеляційної інстанції докази підтверджують про лікування ОСОБА_1 зокрема і амбулаторно в літку 2023 року та на початку 2024 року, тобто не охоплюється періодом за який виникла заборгованість на підставі якої позивач просить стягнути пеню.

Наявність у відповідача неповнолітніх дітей від іншого шлюбу не позбавляє його обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину, а вирок суду від 06 лютого 2024 року, як правильно зазначив суд першої інстанції, підтверджує наявність його вини у простроченні сплати аліментів.

Посилання представника відповідача на те, що період заборгованості зі сплати аліментів з 2018 по 2023 роки встановлений не правильно через наявність зазначеного у 2021 році вироку та у 2022 році ухвали, відповідно до якої його було звільнено від покарання, призначеного таким вироком, не є таким, що відповідає вимогам закону, бо їх наявність не звільняє від обов`язку сплачувати аліменти та цивільно-правову відповідальність за прострочення такого грошового зобов`язання. В подальшому наявність заборгованості з 2022 року по 2023 рік підтверджується наданим державним виконавцем, з урахуванням заяв відповідача про перерахунок, розрахунком заборгованості по аліментам.

Крім того слід звернути увагу, що відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього пені, не посилався на те, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин та не заявляв клопотання про її зменшення з урахуванням матеріального.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів, яка у сумарному підрахунку не повинна перевищувати розмір такої заборгованості 21 264,98 грн.

Однак слід звернути увагу, що відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково (на 25,24 %), а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за ставками, які діяли на момент подачі позовної заяви у 2023 році, а саме у розмірі 270,98 грн. (84 256,71 грн. *1% але не менше 1 073,60 грн. * 25,24 %)

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги, та не застосував принципу пропорційності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального щодо вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, однак доводи щодо розподілу судових витрат заслуговують на увагу .

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині стягнення пені, вважає за необхідне змінити розмір стягнутого з відповідача судового збору у дохід держави. При цьому наголошує, що судовий збір за подачу апеляційної скарги не підлягає розподілу між сторонами, оскільки апеляційна скарга задоволена лише в частині стягнення судових витрат, за які не підлягає сплаті судовий збір.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 84 256,71 грн., то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Буденкової Н. В. задовольнити частково.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 лютого 2024 року змінити в частині стягнутого зі ОСОБА_1 на користь держави судового збору з «1 211 гривень 20 копійок» на «270 гривень 98 копійок»

В іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: