УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

15 січня 2024 року м. Мукачево Справа №303/101/24

2/303/32/24

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

про визнання майна спільною сумісною власністю, виділ та визнання права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

З 8 по 12 січня 2024 року (включно) суддя перебував у відпустці.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що подана позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, що у поданому позивачем позові об`єднано вимогу немайнового характеру (визнання майна спільною сумісною власністю) та вимоги майнового характеру (виділ та визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки).

Незважаючи на вищевказане, матеріали справи не містять доказів сплати позивачем судового збору за розгляд заявлених нею вимог за предметом позову в належному розмірі.

Так, позивачем додано до позовної заяви квитанцію до платіжної інструкції щодо сплати судового збору у розмірі 6710,00 грн.

Водночас, частиною третьою ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Таким чином, позивачу слід було сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (визнання майна спільною сумісною власністю) у розмірі визначеному п. 2 частини другої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн. та за вимоги майнового характеру (виділ та визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку та частину земельної ділянки), у порядку передбаченому п. 1 частини другої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 15140,00 грн.

В свою чергу, у позовах про визнання права власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Незважаючи на вищевказане, позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що вказана нею ціна позову (671000 грн) є дійсною вартістю частки нерухомого майна за предметом позову (житлового будинку та земельної ділянки).

Натомість долучений до позовної заяви звіт про оцінку майна стосується тільки житлового будинку.

Таким чином, у позовних матеріалах відсутні дані щодо дійсної вартості спірного нерухомого майна (земельної ділянки кадастровий номер :00:051:0703) на момент звернення до суду, з метою визначення реальної ціни позову для сплати судового збору за розгляд такої позовної заяви.

При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача.

Фактичний аналіз позовної заяви та доданих до неї документів не дозволяє визначити ціну позову станом на день його подання, оскільки неможливо встановити дійсну вартість частки спірного нерухомого майна, яку позивач просить виділити їй у натурі.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно подати до суду інформацію про ціну позову (вартість частки спірного нерухомого майна житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :00:051:0703), надати докази на підтвердження цієї обставини, а також доплатити судовий збір за вказаними вище ставками (з урахуванням ціни позову) за вимогу майнового характеру та за вимогу немайнового характеру (визнання майна спільною сумісною власністю).

Слід також зазначити, що відповідно частини п`ятої ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Разом з тим, доданий до позовної заяви технічний паспорт на будинок не містить фактичних даних, оскільки виготовлений станом на 12.05.2021 року, при цьому строк протягом якого інформація паспорта є актуальною складає один рік з дати проведення технічної інвентаризації.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що існують умови здійснення виділу у натурі частки із спільного майна. Зокрема, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Виділення в натурі частки нерухомого майна можливе в разі дотримання наступних умов: поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами; виділення в натурі частки об`єкта нерухомого майна, що є спільною власністю, можливе, якщо кожному співвласнику може бути виділено відокремлене приміщення з власним входом; наявність реєстрації земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна в Державному земельному кадастрі та реєстрації права власності на неї в установленому законом порядку.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (майно є неподільним), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Для визначення можливості виділення в натурі частки нерухомого майна необхідно звернутися до суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна, який пройшов професійну атестацію та отримав кваліфікаційний сертифікат для отримання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна.

Після отримання вищезазначеного висновку співвласникам необхідно звернутись до нотаріуса для укладення договору про виділення в натурі частки з об`єкта нерухомого майна та його нотаріального посвідчення. Договори про виділ частки в натурі майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки.

У випадку якщо між учасниками спільної власності виникають спори щодо виділу частки спільного майна в натурі, співвласник, який бажає такого виділу має право звернутись до суду з позовом про виділення в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній власності.

Поряд з цим, позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що заходи досудового врегулювання спору вживалися, також до позовної заяви не додано висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна (житлового будинку).

Вказане фактично свідчить про відсутність доказів, що підтверджують відмову відповідача щодо виділення належної позивачу частини будинку/земельної ділянки, відповідно відсутні підстави для звернення до суду за захистом порушеного або невизнаного права позивача.

Крім того, згідно прохальної частини позовної заяви позивачем, не вказано частини домоволодіння, які вона просить виділити саме їй (із зазначенням конкретних складових частин житлового будинку), натомість зазначено лише частину.

Таким чином, виклад позовних вимог в поданій суду редакції не може бути визнаний конкретно-визначеним, та підлягає уточненню з чітким зазначенням частини домоволодіння, які позивач просить виділити саме їй (конкретних складових частин житлового будинку).

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої статті 185 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 95, 175, 177, 185 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною третьою ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость