Справа № 509/1799/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна, припинення обтяження нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення відомостей з реєстру обтяжень нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна, припинення обтяження нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення відомостей з реєстру обтяжень нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим що у провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 40537800, виконавчий лист від 21.06.2010 року №2-6876/10 виданий Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Брокбизнесбанк» 308256,51 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції від 26.05.2014 року, в рамках примусового виконання виконавчого листа від 21.06.2010 року №2-6876/10 було накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною здійснення відчуження.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції від 27.05.2014 року, виконавчий лист від 21.06.2010 року №2-6876/10 виданий Приморським районним судом м.Одеси був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження в редакції 1999 року», а виконавче провадження завершено.

Після завершення та повернення виконавчого листа 27.05.2014 року, стягувач з новим виконавчим листом по справі №2-6876/10 згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси, станом на 2024 рік, не звертався до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції.

У судове засідання 04.06.2024 року сторони не з`явились, від представника позивача надійшла заява, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином.

Суд розглянув матеріали справи та встановив, що у провадженні державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 40537800, виконавчий лист від 21.06.2010 року №2-6876/10 виданий Приморським районним судом м.Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Брокбизнесбанк» 308256,51 грн.

Надалі, Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції від 26.05.2014 року, в рамках примусового виконання виконавчого листа від 21.06.2010 року №2-6876/10 було накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною здійснення відчуження.

Тоді, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції від 27.05.2014 року, виконавчий лист від 21.06.2010 року №2-6876/10 виданий Приморським районним судом м.Одеси був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження в редакції 1999 року», а виконавче провадження завершено.

Проте, після завершення та повернення виконавчого листа 27.05.2014 року, стягувач з новим виконавчим листом по справі №2-6876/10 згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси, станом на 2024 рік, не звертався до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції.

Представником позивача адвокатом Стогній О.В направлено до Овідіопольський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заява про про скасування арешту від 26.05.2014 року, однак відповіддю 19.09.2023 року №21.14-38050, повідомлено що, 27.05.2014 року, виконавче провадження завершено згідно п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» яке не передбачає зняття арешту з майна боржника та цим листом роз`яснено ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник-особа може звернутись з позовом в суд про права власності на майно яка їй належить і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до положень статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення - остання стадія існування зобов`язання, із завершенням якої первісний юридичний зв`язок між сторонами, виражений у конкретному зобов`язанні, втрачається.

Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження. Позивач звернувся до відповідача з питанням про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні своїм майном, звільнення з-під обтяження, фактично арешту цього майна, зняття обтяжень, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено, а тому позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяження є втому числі і рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього закону дії або бездіяльність державного реєстратора може бути оскаржена до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено наступне: «кожен має право на справедливий … розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом».

Згідно до існуючої практики Європейського суду по правам людини, яка згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, наряду с Конвенцією є джерелом права, наявність безпристрасності по п.1 ст. 6 повинно визначатися по суб`єктивному та об`єктивному критеріям.

У відповідності до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту.

Пунктом 8 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року передбачено що, за подання позовної заяви у випадку об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру (залежно від вартості майна, яке відшукується), так і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру (зняття арешту з майна).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Отже, у розумінні вказаних положень у чинній редакції наявність обтяжень перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним йому вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі N 645/6694/15-ц (провадження N 61-18160св19)наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, оскільки на даний час відсутні підстави для подальшого обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що виконавчі провадження було закрито, а повторно виконавчі документи для виконання не пред`являлися та строк для їх пред`явлення минув, необхідне зняти вказане обтяження та арешт майна.

Оцінюючи належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволеню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. 15, 16, 526, 317, 319, 321, 583, 631, 651 ЦК України, ст. 19, 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 40, 60 ЗУ «Про виконавче провадження»

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати арешт накладений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП № 40537800 від 26.05.2014 року, на все рухоме майно боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключити з Державного реєстру речових прав відомості про обтяження №5836177, що зареєстровано в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав, яке внесене 29.05.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 13421639 від 29.05.2014 та постанови, серія та номер: б/н, виданої 26.05.2014, видавник: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кочко В.К.