Справа №443/1733/24
Провадження №2/443/748/24
РІШЕННЯ

іменем України

09 грудня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинок,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (відповідачі), у якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що позивач проживає в АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір та в якому станом на 30.06.1990 були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1 голова двору; ОСОБА_2 дружина; ОСОБА_5 дочка; ОСОБА_6 син; ОСОБА_3 син. Із врахуванням викладеного, ці особи станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/5 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна йому 1/5 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_6 заповіту на випадок своєї смерті не залишав, то спадкування відбулося за законом. На момент смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги спадкування за законом були його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак остання спадщину не прийняла і на неї не претендує. Натомість, позивач ОСОБА_1 постійно проживав із своїм сином ОСОБА_6 , не заявляв про відмову від спадщини, а тому фактично прийняв спадкове майно, проте юридично не оформив. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не претендують на частки у майні колишнього колгоспного двору та відмовляються від них на користь позивача. Таким чином, маючи свою 1/5 частину будинку як член колгоспного двору та успадкувавши 1/5 частину будинку після смерті свого сина, беручи до уваги відмови відповідачів від своїх часток у майні колгоспного двору, позивач став фактичним власником житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Згодом позивач вирішив юридично оформити право власності на житловий будинок, а тому 17.09.2024 року звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору із метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого сина ОСОБА_6 , однак нотаріус йому відмовив з причини того, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заявлених вимог в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Окрім цього, у заявах відповідачі ствердили, що не претендують на частку у колгоспному дворі та на спадкову частку у цьому ж дворі, що належала ОСОБА_6 .

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником позивача подано заяву про проведення підготовчого засідання відсутності його та позивача, підтримання заявлених вимог та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.53), заяву про розгляд справи за відсутності його та позивача та підтримання заявлених вимог у повному обсязі (а.с.64).

Відповідачем ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.43, 63).

Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.45, 61).

Відповідачем ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позову та розуміння наслідків такого визнання (а.с.47, 62).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 26.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33).

Ухвалою підготовчого засідання від 31.10.2024 призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.55).

Ухвалою судового засідання від 09.12.2024 постановлено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.65).

Позиція суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідачів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.8).

За змістом виписки з погосподарської книги села Бережниця від 28.08.2024 №619 станом на 30.06.1990 в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , що відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1 голова двору; ОСОБА_2 дружина; ОСОБА_5 дочка; ОСОБА_6 син; ОСОБА_3 син (а.с.11).

Згідно з свідоцтвом про смерть від 17.01.2011 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львів (а.с.9).

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №78408664 від 18.09.2024 встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.54).

Відповідно до довідки Жидачівської міської ради № 646 від 11.09.2024 ОСОБА_6 дійсно проживав і був зареєстрований в с. Бережниця до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від імені ОСОБА_6 заповіту не посвідчувалося. До дня смерті ОСОБА_6 разом ним були зареєстровані та проживали: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3 (а.с.10).

Постановою завідувача Жидачівської ДНК від 17.09.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті сина ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.12).

Згідно з довідкою КНП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 19.08.2024 та технічним паспортом від 29.07.2024 за адресою: АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок «А-1», загальна площа 99,4 кв.м., житлова площа 62,2 кв.м., гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Д», убиральня «Е», ворота №1, огорожа №2, колодязь №4 (а.с.13, 14-18).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом, а також як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК України).

Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Також, суд застосував норми статей 1216, 1218, 1220, 1258 ЦК України, які передбачають поняття спадкування, склад спадщини та її відкриття, черговість спадкування за законом.

Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані і проживали: ОСОБА_1 голова двору; ОСОБА_2 дружина; ОСОБА_5 дочка; ОСОБА_6 син; ОСОБА_3 син.

Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на частку у майні колгоспного двору).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 , однак той відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.

Суд зауважує, що з огляду на час смерті ОСОБА_6 спірні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, регулюються ЦК України.

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 . На час відкриття спадщини він постійно проживав разом з спадкодавцем, про що свідчать досліджені судом докази. Окрім цього, матеріали справи не містять фактичних даних щодо заявлення позивачем про відмову від спадщини протягом строку, передбаченого статтею 1270 ЦК України. Наведені обставини дозволяють виснувати, що ОСОБА_6 в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 також є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , однак вона спадщину не прийняла і на неї не претендує, про що ствердила у поданих нею до суду заявах.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на належну ОСОБА_6 частку у майні колгоспного двору житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 ствердили у поданих ними до суду заявах, що не претендують на частку у майні колгоспного двору. Відтак, їхні частки у майні цього колгоспного двору перейшли до тих членів колгоспного двору, які не заявляли про непретендування на частку у ньому, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

З огляду на те, що право на ці частки також увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 , виходячи з викладених вище мотивів, їх успадкував саме ОСОБА_1 .

Отже, підсумовуючи наведене, суд виснує, що ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, а також як член колгоспного двору, однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим його представник і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 10 грудня 2024 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів