Справа № 203/1227/24
Провадження № 2/0203/847/2024
10.06.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Потаповій В.С.
за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-
Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.03.2024 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 13.05.2024 оку було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги.
Згідно пояснень позивача відповідача на теперішній час проживає за кордоном, зазначивши також, що фактичне місце її перебування та діючі засоби зв`язку йому не відомі.
Виклик відповідачки судом здійснювався шляхом направлення останній повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення за місцем її реєстрації згідно даних Єдиного державного демографічного реєстру, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду.
В призначені судові засідання відповідачка не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не надала.
В зв`язку з цим, враховуючи вжиття судом всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, а також враховуючи думку представника позивача та положення ч.3 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідачки в заочному порядку, за наявними матеріалами справи.
Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2017 року по 22.10.2021 року, що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_3 та розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , долученими позивачем до заяви.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 вбачається, що 24.03.2018року за відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки SUZUKI, модель SX-4, 2008 року випуску, VIN код (номер шасі) - НОМЕР_1 .
Середня ринкова вартість автомобіля аналогічної марки, технічних параметрів та року випуску, згідно роздруківки з сайту AUTO.RIA, коливається в діапазоні від 289125 грн. до 385500 грн.
Відповідно до п.4.2 договору вбачається, що останній було укладено та підписано позивачем за нотаріально посвідченої згодою його дружини відповідачки ОСОБА_2 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначене вище нежитлове приміщення 04.08.2021 року було зареєстровано за позивачем.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.ч.1,3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Частиною 1 ст.66 СК України передбачено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.
Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Згідно ч.ч.1,2,4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
Наведені норми СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Як встановлено судом та вбачається з наданих позивачем письмових доказів, нежитлове приміщення та транспортний засіб було придбано сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі.
Будь-яких обставин, передбачених ст.57 СК України, щодо належності цього майна одній із сторін на праві особистої приватної власності, під час розгляду справи не встановлено.
Як зазначив позивач та не спростовано відповідачкою, після розірвання шлюбу автомобіль марки SUZUKI, модель SX-4, 2008 року випуску, VIN код (номер шасі) - НОМЕР_1 , фактично залишився в користуванні відповідачки, а нежитлове приміщення (приміщення комори) № НОМЕР_2 , розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , в користуванні позивача.
Відповідачка проживає за кордоном та витрати на оплату послуг з утримання вказаного нежитлового приміщення несе особисто позивач, що підтверджується долученими позивачем до позову квитанціями про оплату внесків на утримання та обслуговування будинку.
Також суд враховує, що відповідно до наведених вище положень ст.ст.70,71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільне майно ділиться між подружжям в натурі, а неподільні речі присуджуються одному із подружжям, зі сплатою компенсації іншому.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що після розірвання шлюбу нежитлове приміщення залишилось у фактичному користуванні позивача, а автомобіль у фактичному користуванні відповідачки; а також, що вартість транспортного засобу є значно вищою за вартість нежитлового приміщення, проте, заявляючи вимогу про виділення йому у власність нежитлового приміщення та у власність відповідачки автомобіля, позивач не заявляв вимог про стягнення на його користь грошової компенсації, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про можливість їх задоволення та поділу спільного сумісного майна сторін у визначений позивачем спосіб.
Враховуючи, що в своєму позові та під час подальшого розгляду справи позивач не заявляв вимог про стягнення понесених ним по справі судових витрат, понесені останніми по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на останнього.
Керуючись ст.ст.57,60,61,65,66,68,69,70,71 СК України, ст.ст.2-5,10-13,76-81,141,211,223,258,259, 263-268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити повністю.
Виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) транспортний засіб автомобіль марки SUZUKI, модель SX-4, 2008 року випуску, VIN код (номер шасі) - НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 11 червня 2024 року.
Суддя С.Ю.Казак