29.05.2024 Єдиний унікальний номер 205/620/23
Провадження № 2/205/1711/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Костромітіної О.О.

за участю секретаря судового засідання Ганіної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселенні та визначення порядку користування квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом встановлення порядку користування квартирою, стягнення витрат за комунальні послуги,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Присенко О.Г.

за участю представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Шурина І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов позивача ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., в якій остання, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні часткою квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у здійснені позивачем права спільної часткової власності на ідеальну частину квартири, шляхом вселення ОСОБА_1 у зазначену квартиру; встановити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у користування: ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію, шафу, ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 10.0 кв.м., балкон та комору, залишити у спільному користуванні - кухню площею 9,3 кв.м., санвузол площею 5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., житлову кімнату площею 17,8 кв.м.; вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., посилалась на те, що їй і відповідачу на праві власності належить по частині квартири АДРЕСА_2 . З огляду на те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у реалізації нею всього обсягу прав якими наділений співвласник, тобто власник частини, сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою, тому остання звернулась до суду з даним позовом.

Відповідачем, ОСОБА_2 , подано відзив на позов ОСОБА_1 , доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими вимогами. Так, останньою зазначено про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про усунення перешкод, оскільки позивачем не надано доказів на обґрунтування даної вимоги.

Відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., подано зустрічний позов, в якій остання просить суд: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши наступний порядок користування квартирою: виділити у користування ОСОБА_2 - кімнату площею 10,5 кв.м., лоджію площею 1,2 кв.м., шафу площею 1,0 кв.м. та житлову кімнату площею 10,0 кв.м., виділити у користування ОСОБА_1 - кімнату площею 17,8 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м., комору площею 0,8 кв.м.; виділити у спільне користування санвузол площею 5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м.; стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 18 050,35 грн., за сплачені комунальні послуги; вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги відповідач, в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., посилається на те, що вона є власником частини квартири АДРЕСА_2 , в якій тривалий час проживала її донька з двома дітьми, які також є онуками ОСОБА_1 .

З огляду на те, що між сторонами ускладнилися відносини, а в квартирі проживатимуть її донька та онуки сторін, які є різностатевими дітьми, ОСОБА_2 просить суд виділити їй у користування дві кімнати, лоджії та комори. Також ОСОБА_2 , зазначила про те, що у період з липня 2020 року до липня 2023 року комунальні послуги за вказану квартиру оплачуються її донькою ОСОБА_3 , а тому остання вважала за необхідне просити суд стягнути з відповідача (позивача за первісним позовом) 50% сплачених коштів, що становить 18 050,35 гривень. Крім того, обґрунтовуючи вимогу щодо усунення перешкод у користуванні квартирою відповідач посилалась на те, що ОСОБА_1 самовільно зайняла кімнату розміром 10,5 кв.м., встановила на двері до вказаної кімнати замок та нікого до неї не пускає.

Позивачем ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., подано відзив на зустрічний позов, доводи викладені в якому зводяться до часткової згоди з заявленими вимогами. Так, останньою зазначено, що нею частково визнається сума, яка була сплачена за комунальні послуги, що становить 12 598,96 гривень та дорівнює 50% від суми сплаченої за теплопостачання і утримання будинку та прибудинкової території; інші витрати не визнаються, оскільки в квартирі вона не проживала, а тому не має обов`язку сплачувати за послуги нараховані відповідно до кількості проживаючих. Також зазначено, що кімната площею 17,8 кв.м. не може бути виділена у окреме користування, оскільки вона фактично з`єднана з кухнею.

Відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., подано письмові пояснення, в яких зазначено, що на кожного із співвласників покладено обов`язок по утриманню спільного майна, а тому відсутність зареєстрованого місця проживання у квартирі не звільніє співвласника від такого обов`язку.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіною О.О. від 20.03.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2023 зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 .. Підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

У судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові та відзиві на зустрічний позов. Крім того позивач суду пояснила, що вона та її чоловік, коли вони приїжджають до спірної квартири, залишаються ночувати в кімнаті 10,5 кв.м. Не заперечувала проти того, що на теперішній час має вільний доступ до квартири.

У судових засіданнях відповідач ОСОБА_2 та її представник підтримали заявлений зустрічний позов, надали пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові та відзиві на первісний позов.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 14.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Білоус С.В., а також згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність, в рівних частинах кожна (по 50%), квартиру АДРЕСА_1 . Вказане також вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , складеного 22.05.2023, вищезазначена квартира складається з: коридору 9,5 кв.м., житлової кімнати 10,5 кв.м., шафи 1,1 кв.м., санвузла 5,1 кв.м., житлової кімнати 10,0 кв.м., комори 0,8 кв.м., житлової кімнати 17,8 кв.м., кухні 9,3 кв.м., лоджії 1,2 кв.м., балкону 0,9 кв.м.

Відповідно до плану, який міститься у технічному паспорті, вихід до лоджії та шафи є можливим лише через житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Житлова кімната 17,8 кв.м. та кухня 9,3 кв.м. є сумісними та мають спільний вхід. Вихід до балкону 0,9 кв. м. через кімнату 17,8 кв.м.

На підтвердження розміру понесених витрат у зв`язку з утриманням спільного майна (сплати комунальних послуг) відповідачем надано копії квитанцій та детальний розрахунок таких витрат

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тобто, з аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Відповідно до висновку викладеного у постанові ВС від 17.02.2016 прийнятого за результатами розгляду справи №6-1500цс15 та у постанові ВС/КЦС від 03.10.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №363/928/16-ц, у разі якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З огляду на те, що сторони у судовому засіданні визнали факт неможливості встановлення в позасудовому порядку механізму користування спільним майном та враховуючи те, що кожен із співвласників наділений правом на виділ йому у користування тієї частки, яка є співмірною розміру його частки у праві власності, суд вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_3 , наступним шляхом: виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію площею 1,2 кв.м. та шафу, а ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 10,0 кв.м., інші складові квартири залишити у спільному користуванні сторін.

При цьому суд не погоджується з позицією позивача ОСОБА_1 щодо залишення ОСОБА_4 балкону 0,9 кв.м., оскільки вихід до нього через кімнату 17,8 кв.м., яка не є ізольованою, та залишається судом у спільному користуванні сторін, що є підставою для часткового задоволення її позову в цій частині позовних вимог.

Суд зазначає, що запропонований ОСОБА_2 варіант встановлення порядку користування спільним майно не може бути реалізований, оскільки кімната площею 17,8 кв.м. не є ізольованою та з`єднана з кухнею.

При цьому суд зауважує, що такий порядок користування приміщеннями не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно.

Також суд акцентує увагу, що, за свідченням сторін, у квартирі АДРЕСА_3 на теперішній час не проживають їх онуки, що наразі вказує про неактуальність запропонованого ОСОБА_2 порядку користування квартирою за доводами викладеними нею у зустрічному позові.

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , оскільки погоджується з її позицією щодо залишення у спільному користуванні сторін приміщень, які не є житловими, в тому числі тих, які нею зазначені у зустрічному позові.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, усунення перешкод шляхом вселення до квартири, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника.

Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц.

В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України).

З огляду на те, що у судовому засіданні сторони не заперечували з приводу того, що ОСОБА_1 наразі має можливість користуватись спірною квартирою, про що свідчить вселення останньої до квартири та користування житловою кімнатою розміром 10,5 кв.м. (наявність речей), тому суд відмовляє позивачу у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Проте, з огляду на складні стосунки між сторонами та з метою забезпечення прав позивача щодо вільного користування належного їй майна, суд вважає такою, що підлягає задоволенню вимога про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні частиною квартири АДРЕСА_3 .

В той же час вимога відповідача ОСОБА_2 щодо зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 не підлягають задоволенню, оскільки така вимога ґрунтувалась на тому, що остання зайняла житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Тобто, виходячи з того, що житлова кімната площею 10,5 кв.м., за порядком встановленим судом відійшла у користування ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зобов`язання останньої до вчинення будь-яких дій спрямованих на захист прав ОСОБА_2 .

При цьому суд зауважує, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом після звернення до суду ОСОБА_1 з позовом про усунення перешкод у користуванні власності, що свідчить про те, що її права у користуванні власністю не порушувалися.

Крім того відповідач суду пояснила, що вона фактично не користується квартирою, коли приходить до неї, знаходиться в квартирі нетривалий час, заходить тільки в кімнату 17.8 кв.м. посидіти на диванчику. Не заперечувала проти того, що позивач ОСОБА_1 зупиняється в квартирі, коли приїжджає, ночує в неї, що підтверджує той факт, що відповідач не заперечувала проти користування останньою кімнатою 10,5 кв.м.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 , компенсації за сплачені житлово-комунальні послуги, суд зазначає наступне.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети (постанова ВС/КЦС від 19.08.2020 прийнята за результатами розгляду справи №703/2200/15-ц).

З аналізу вказаних норм вбачається, що тягар утримання майна, що є у спільній власності, пов`язаний із збереженням його цілісності та понесенням витрат за зобов`язаннями перед третіми особами, покладено на співвласників.

Оскільки ОСОБА_1 , за встановленими у судовому засіданні обставинами не укладала договір про установлення та користування домофоном, та з нею не погоджувалося укладання такого договору, про що не заперечувала відповідач, тому вимога про стягнення з неї компенсації за сплачені житлово-комунальні послуги підлягає частковому задоволенню, у сумі - 11 503,00 гривень, що становить 50% від суми сплаченої за отримання послуг з опалення та утримання будинку і прибудинкової території, що було визнано в судовому засіданні ОСОБА_1 та не заперечувалось ОСОБА_2 .

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 на підставі вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю 1/2 часткою квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином:

- виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію 1.2 кв.м. та шафу.

- виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 10.0 кв. м.

У спільному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 17.8 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м.; санвузол площею -5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м.; комору 0,8 кв.м., балкон 0,9 кв.м.

В частині вимог позову про усунення перешкод у здійсненні позивачем права спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку квартири шляхом вселення, виділення ОСОБА_2 балкону та комори, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, визначивши порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , стягнення витрат за комунальні послуги у розмірі 18050,35 гривень, задовольнити частково.

У задоволені частини вимог зустрічного позову про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши наступний порядок користування квартирою, виділивши у користування ОСОБА_2 : кімнату площею - 10, 5 кв. м., лоджію площею 1.2 кв. м., шафу площею 1.0 кв. м. та житлову кімнату площею 10.0 кв. м.; у користування ОСОБА_1 кімнату площею 17,8 кв.м.,балкон площею 0.9 кв.м., комору площею - 08.кв.м., відмовити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 наступним чином:

- виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію 1.2 кв.м. та шафу.

- виділити ОСОБА_2 у користування житлову кімнату площею 10.0 кв. м.

У спільному користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_2 залишити житлову кімнату площею 17.8 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м.; санвузол площею -5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м.; комору 0,8 кв.м., балкон 0,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені комунальні послуги у розмірі 11503 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ;

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Присенко Олена Георгіївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3828 від 17 серпня 2028 року, адреса: АДРЕСА_5 ;

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Шурина Ігор Васильович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 163 від 12 травня 2022 року, м. Дніпро, вулиця Дмитра Яворницького 34, офіс 36.

Суддя О.О.Костромітіна