21.05.2024 Справа № 363/4835/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участю секретаря судового засідання Крикун Ю,М., представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Кобилецького В.В., представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Боднар Б.Є., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якій позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв.м., який розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 26.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сенюк М.В., та просив стягнути судові витрати. Свої вимоги з урахуванням змінених підстав позову обґрунтовує тим, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2017 року у справі № 753/7530/17 було частково задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , та вирішено стягнути на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 368 097 грн. 01 коп. та судові витрати 3680 грн. 97 коп., а всього 371 777 грн. 98 коп. Також в рамках забезпечення позову по цивільній справі № 753/7530/17 Дарницьким районним судом м. Києва, ухвалою Дарницького райсуду від 11.08.2017 року було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме будівлю корівника площею 788,7 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 . Проте, в подальшому позивач дізнався, що 26.06.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис про припинення обтяження (арешту) на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18. Вказаний запис був внесений від імені посадової особи Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бойницької О.А. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2020 року по справі № 223/193/20 було задоволено позов ОСОБА_6 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області, скасовано запис від 26.06.2018 року внесений під іменем ОСОБА_7 (Вугледарський міський віддділ (державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області) про припинення обтяження на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 09.11.2020 року. Однак після незаконного, зняття арешту з нерухомого майна воно було відчужене в порушення діючого законодавства, та ухвали суду. 26.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу об`єкту, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сенюк М.В. та було внесено зміни до реєстру прав власності. Те, шо майно було відчужено в той же день, що і незаконне зняття арешту, про що позивачем було подано заяву до поліції вказує на протиправність дій ОСОБА_2 , який не міг бути не обізнаний про незаконність такого зняття арешту, так як борг він несплатив, будь-яких клопотань про зняття арешту не писав, про накладення арешту був обізнаний оскільки оскаржував відповідну ухвалу суду. З цього приводу на даний час Дарницьким УПГУНП внесено відомості до ЕРДР кримінальне провадження № 0005021 від 08.12.2020 за ч. 1 ст. 382 КК України за ч. 1 ст. 382 КК України заявою ОСОБА_5 . Зауважив, що укладаючи договір ОСОБА_2 достовірно знав, що на виконанні у ВДВС є виконавчий лист про стягнення з нього суми, що борг перед стягувачем позивачем ним не погашено та відповідно будь-які підстави зняття арешту з його майна відсутні. Незважаючи на це ОСОБА_8 уклав договір відчуження майна з метою уникнення виконання своїх зобов`язань та виконання рішення суду. Таким чином відповідач ОСОБА_2 діяв не добросовісно, та мав намір реалізуючи власні повноваження, завдати шкоди іншій особі, безоплатно відчуживши єдине вартісне майно, за рахунок якого могло бути виконане його боргове зобов`язання перед ОСОБА_4 , тож просить визнати недійсним зазначений договір.

12 лютого 2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської областіприйнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано від Комунального підприємства "ВИШГОРОДСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ", адреса: 07300, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, пр. Т.Шевченка, будинок 1, приміщення 15, документи про реєстрацію Договору купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 26.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений Приватним нотаріусом КМНО Сенюк М.В.; витребувано від Приватного нотаріуса КМНО Сенюк Мар`яни Василівни адреса: АДРЕСА_2 , копію справи про посвідчення та реєстрацію Договору купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який був укладений 26.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 19 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року скасовано ухвалу від 19 лютого 2021 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна корівник, загальною площею 788,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

10 березня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. на виконання ухвали від 12 лютого 2021 року до суду надійшли витребувані документи.

17 червня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шумського І.С. надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, в якій просив визнати ОСОБА_3 , добросовісним набувачем будівлі корівника площею 788,7 кв. м., який розташовий в с. Сувид, Вишгородського району, Київської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до оспорюваного договору ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 будівлю корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На момент вчинення цього правочину данний об`єкт нерухомого майна належав ОСОБА_2 , жодних заборон щодо відчудження не було, отже ОСОБА_3 не мав жодних сумнівів щодо законності укладення даного договору. Таким чином ОСОБА_3 набув право власності на вказаний корівник та є добросовісним набувачем.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17 червня 2021 року прийнято до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна.

20 липня 2023 року від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Кобилецького В.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були свого часу членами Вишгородської районної організації політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» та входили до керівництва цієї організації, відомості про що доступні у вільному доступі в мережі інтернет. ОСОБА_9 , яка є дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сувід», що підтверджується інформацією з ЄДРПОУ. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є давніми друзями, компаньйонами у підприємницькій діяльності та кумами, про що ніколи не приховували від позивача. Таким чином, безсумнівно, що ОСОБА_3 зробив послугу своєму другу та куму ОСОБА_2 «придбавши» у нього майно, на яке був накладений арешт та яке забезпечувало виконання останнім своїх боргових зобов`язань перед позивачем. Тому просив суд задовольнити первісний позов у повному обсязі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року прийнято заяву представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) та змінено підстави первісного позову у цивільній справі.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

08 грудня 2023 від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Кобилецького В.В. до суду надійшла заява про стягнення судових витрат, в якій просив стягнути з відповідачів порівну витрати по оплаті судового та правничої допомоги в сумі 26 100,00 грн.

05 квітня 2024 року від представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) адвоката Боднар Б.Є. до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що оспорюваний договір між сторонами було укладено 26.06.2018 року, сторона позивача посилається на намагання сторони уникнути ОСОБА_2 своїх зобов`язань по боргам. Разом з тим, згідно ухвали суду у справі №753/1884/23 від 25.10.2023 року (інформація відкрита в реєстрі по пошуку) щодо подання державного виконавця на заборону виїзду за кордон вбачається, що виконавчі провадженні відносно боржника ОСОБА_2 було відкрито після 19.03.2019 року (тобто, після отримання виконавчого листа Дарницького районного суду). Більше того, арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 було накладено 26.04.2019 року, що підтверджується інформацією з ДРРПНМ, тобто до вчинення правочину. Також згідно інформації отриманої з Державного земельного кадастру боржнику ОСОБА_2 належала на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 322188001:27:177:0038, вказана інформація кореспондується і з Інформаційною довідкою з ДРРПНМ. Крім того, добросовісний власник майна ОСОБА_3 , розуміючи тягар власності після отримання розрахунку з податкової щодо нарахування земельного податку сплатив, а тому просила суд у задоволенні первісного позову відмовити повністю.

09 квітня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) адвоката Кобилецького В.В. до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що станом на 30.08.2017 року ніякого майна, крім корівника, на праві власності за ОСОБА_2 в державному реєстрі не значилось. Представник відповідача ОСОБА_3 акцентує увагу суду на тому, що арешт на все майно ОСОБА_2 було накладено виконавцем лише 26.04.2019 року, тобто після укладення оспорюваного правочину. В реєстраційній справі щодо цього об`єкта нерухомого майна (додаю скрін) чітко видно, що вказаний арешт був накладений 23.08.2017 року, а 26.06.2018 року о 09:18 год був «знятий» Вугледарським МВДВС у Донецькій області, а вже о 14:58 год цього ж дня у Києві укладений оспорюваний договір купівлі-продажу корівника. Як «нічого не підозрюючі та добросовісні» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за 5 годин з моменту незаконного зняття арешту Донецьким ВДВС «організували» укладення договору купівлі-продажу «звільненого» з-під арешту майна. Отже, 26.06.2018 року о 14:58 год ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали між собою договір купівлі-продажу корівника, на який ухвалою суду від 11.08.2017 року був накладений арешт та цей арешт не знятий до сьогоднішнього дня. Крім того, зазначено, що продаж боржником корівника 26.06.2018 року, який був арештований ухвалою суду від 11.08.2017 року однозначно свідчить про фраудаторність цього правочину. Всі інші дії боржника, про які вказано вище, також красномовно вказують назловмисне позбавлення майна на шкоду кредитору та підтверджують фраудаторність оспорюваного договору купівлі-продажу. Враховуючи вищезазначене просив суд задовольнити первісний позов.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 адвокат Кобилецький В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Просив суд задовольнити первісний позов зі зміненими підставами, у задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 адвокат Боднар Б.Є. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний позов з викладених у ньому підстав.

Відповідач за первісним позовом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 11 серпня 2017 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі № 753/7530/17 в порядку забезпечення позову накладено арешт на будівлю корівника площею 788,7 кв.м, який розташований в АДРЕСА_1 , та який належить ОСОБА_2 .

15 серпня 2017 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Коломієць Є.Ю., на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2017 року у справі №753/7530/17 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено запис про обтяження: 22022853, арешт нерухомого майна: будівля корівника площею 788,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Особа, майно якої обтяжувалось: ОСОБА_2 .. Особа, в інтересах якої встановлено обтяження: ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2017 року у справі № 753/7530/17 позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 368 097 грн. 01 коп. та судові витрати 3 680 грн. 97 коп.

26 червня 2018 року о 09 год. 19 хв. 21 сек. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення обтяження (арешту) на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18. Вказаний запис внесений посадовою особою Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Бойницькою О. А.

З листів Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 03.04.3019 року, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.04.2019 року, Міністерства юстиції України від 23.04.2019 року встановлено наступні обставини: Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, на виконання доручення департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11.01.2019 року, утворено комісію з проведення службового розслідування за фактом припинення обтяження нерухомого майна; Вугледарським відділом поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області до реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушення кримінального провадження №0000266 на підставі заяви ОСОБА_7 ; листом Вугледарського ВП Волноваського ВП ГУНВП в Донецькій області повідомлено про проведення експертизи операційних систем двох комп`ютерів; спеціалістом Донецького управління кіберполіції 14.01.2019 року здійснено огляд комп`ютерної техніки Вугледарського відділу ДВС. Під час огляду встановлено, що невідома особа здійснила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, яке і призвело до незаконного зняття арешту з нерухомого майна; службове розслідування відносно ОСОБА_7 припинено.

26 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу корівника посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. зареєстрований за №103, згідно умов якого продавець ОСОБА_2 , передав покупцю ОСОБА_3 у власність корівник загальною площею 788,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За погодження сторін продаж корівника вчинено за 170 000, 00 грн., які повністю сплачені продавцю ОСОБА_2 на його особистий рахунок до підписання цього договору, в безготівковій формі від покупця ОСОБА_5 .

Тож незаконні дії щодо зняття обтяжень з нерухомого майна призвели до того, що 26.06.2018 року було здійснено перереєстрацію права власності на нерухоме майно: будівля корівника площею 788,7 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 на іншу особу, а саме: ОСОБА_10 .

При цьому, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2017 року у справі №753/7530/17 (на забезпечення виконання якого було встановлено обтяження) за яким було вирішено стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 368 097 грн. останнім досі виконано не було.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати (висновок об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17).

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд сформулював висновок щодо конструкції фраудаторного правочину (тобто правочину, який вчинений боржником на шкоду кредитору), яка включає: момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно заберуть за борги); контрагента, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана або афілійована юридична особа); ціну (ринкова/неринкова, наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Та зазначив, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-2 зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції Цивільний кодекс України в статтях 215 та 216 наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18 правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Зі змісту поняття фраудаторного правочину випливає, що правочин на шкоду кредитору вчиняється саме боржником в період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором.

Судом установлено, що ОСОБА_2 , відчужуючи за нотаріальною згодою ОСОБА_3 , належний йому на праві власності корівник, був достовірно обізнаний про розгляд Дарницьким районним судом м. Києва цивільної справи № 753/7530/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, та накладенням арешту на корівник загальною площею 788,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку забезпечення цього позову ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2017 року, так як оскаржував зазначену ухвалу.

Отже, боржник ОСОБА_2 міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення з нього грошових коштів на користь ОСОБА_4 .

Той факт, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ще не було відкрите виконавче провадження за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.08.2017 року у справі № 753/7530/17 не впливає на правильне вирішення судом спору та вірне застосування норм матеріального права.

Окрім того, як було зазначено представником позивача та не спростовано відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є давніми знайомами та компаньйонами. Так відповідно до долученого до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 (керівник) є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сувід». Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були свого часу членами Вишгородської районної організації політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» та входили до керівництва цієї організації, відомості про що доступні у вільному доступі в мережі інтернет.

Також, як вбачається з Інгформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.06.2018 року сформована нотаріусом для вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення оспорюваного договору, на момент укладення цього договору у власності ОСОБА_2 не перебувало іншого нерухомого майна, за рахунок якого він міг відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Тобто після укладення оспорюваного договору ОСОБА_3 став неплатоспроможним. Зазначені обставини підтверджуються також іншими матеріалами цивільної справи в їх сукупності.

При цьому суд не бере до уваги доводи представника відповідача за первісним позовом (позиваач за зустрічним позовом), що на момент укладення оспорюваного правочину у власності ОСОБА_2 перебувала змельна ділянка кадастровий номер: 322188001:27:177:0038, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалось сторонами, вказана земельна ділянка передана в іпотеку таза її рахунок не можуть бути виконані зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_4 .

Також, необхідно зазначити, що відповідно до долученого до матеріалів справи договору про визначення часток в спільній сумісній власності подружжя та дарування частки у праві власності на житловий будинок (без виділу в натурі) від 17.07.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. зареєстровано в реєстрі за №800, ОСОБА_2 (Дарувальник), передав безоплатно в особисту приватну власність ОСОБА_11 (Обдарованій) належну Дарувальнику частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі оплатного договору на користь знайомого та компаньйона; 3) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, 4) майно відчужене відповідачем у день незаконного зняття арешту з цього майна.

На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Щодо позовних вимог зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

При цьому набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

За змістом ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем.

Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, якщо такий є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Верховний Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).

Відтак, вимога ОСОБА_3 про визнання його добросовісним набувачем нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки не може вважатися ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення порушеного права.

Під час розгляду позову про витребування майна згідно зі ст. 388 ЦК України особа має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що добросовісний набувач не знав і не міг знати. У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (ст. 16 ЦК України), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна (постанова ВСУ від 30.09.2020 року справа № 645/747/16-ц, провадження № 61-5240св19).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що, заявляючи позовну вимогу про визнання добросовісним набувачем, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) обрав невірний спосіб захисту цивільного права, а тому вказана вимога не підлягає задоволенню.

Тож встановивши, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам ОСОБА_4 , оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, суд приходить до висновку що первісний позов підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що ОСОБА_3 , як покупець за договором, що визнаний судом недійсним, не позбавлений можливості захисти своє право шляхом звернення до суду з позовом до продавця щодо повернення грошових коштів, сплачених на виконання цього договору.

Щодо вимог про стягнення з відповідачів за первісним позовом понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник позивача заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 26 100,00 гривень, на підставі: копій договору про надання правової допомоги від 30.06.2023 року, звіту про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, згідно яеого загальна вартість витрат на правову допомогу у розмірі 26 100,00 гривень, квитанції до прибуткового касового ордера № 1/12 від 07.12.2023 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, значення справи для позивача, заперечення представника відповідача щодо співмірності таких витрат, необхідно дійти висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 26 100,00 грн., який є завищеним.

За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для позивача.

Тож з відповідачів за первісним позовом на корсить позивача за первісним позовом слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу по 5 000,00 грн. з кожного

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі корівника площею 788,7 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сенюк М.В. та зареєстрований в реєстрі за №103.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 420 (чотириста двадцять) гривен 40 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу по 5 000 (п`ять тисяч) гривен 00 копійок з кожного.

Повне судове рішення складено 10 червня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): БОСОБА_12 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач за первісним позовом та за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна