ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9814/24 Справа № 201/9911/24 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року по справі за заявою ОСОБА_1 ( заінтересована особа ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із заявою в порядку окремого провадження (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про визначення місця проживання дітей,умов їх утримання та участі у їх вихованні,який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршавою І.О. Станом на сьогодні заявник є батьком двох неповнолітніх дітей, який самостійно виховує,утримує,забезпечує усім необхідним та дбає про їх розумовий,духовний,культурний розвиток.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права. На думку апелянта, він дотримався вимог ст. 318 ЦПК України в повному обсязі, та зазначив мету заяви, факт, який необхідно встановити й надав відповідні докази, що це підтверджують.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо відмови у відкритті провадженні у справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей.

08 червня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб у Центральному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 .

За час перебування у шлюбі народилися двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставини,що виникли у зв`язку із веденням на території України воєнного стану, зумовили погіршення емоційного та фізичного стану здоров`я матері, відносини між подружжям погіршились, виникли сварки, непорозуміння, в тому числі стосовно виховання дітей.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про визначення місця проживання дітей,умов їх утримання та участі у їх вихованні,який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Аршавою І.О. Станом на сьогодні апелянт є батьком двох неповнолітніх дітей, який їх самостійно виховує,утримує,забезпечує усім необхідним та дбає про їх розумовий,духовний,культурний розвиток.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що заявник в поданій до суду заяві не вказує конкретну мету, для якої виникла необхідність у встановленні відповідного факту. Водночас, заявник просить встановити факт як самостійного виховання, із метою реалізації права на додаткову відпустку, змінювати місце проживання дітей, відправляти їх за кордон, після закінчення воєнного стану виїжджати із ними за кордон без згоди матері, укладення договорів в інтересах дітей тощо. Отже, має місце спір, що виник із сімейних правовідносин, отже, з поданої до суду заяви вбачається спір про право.

Відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України також передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у даному випадку існує спір про право та роз`яснив, що він має право звернутися з позовом в загальному порядку з дотриманням правил підсудності та підвідомчості спорів.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що ухвала суду першої інстанції винесена із порушенням норм процесуального права є необґрунтованими та безпідставними, адже подана заява про встановлення факту, який має юридичне значення - не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року зробила правовий висновок щодо справи за позовом батька про встановлення факту самостійного виховання дитини, де наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом, як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів звертає увагу та роз`яснює, що відмова у відкритті провадження за заявою про встановлення юридичного факту не позбавляє апелянта можливості звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального закону, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367-369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2024 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: