КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №447/1629/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргоюНаціонального агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди, -

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом про визнання бездіяльності протиправною, стягнення шкоди.

Вимоги позову мотивують тим, що 24 вересня 2018 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, та Приватним підприємством "Гарант Енерго М" укладено договір управління майном. Відповідно до укладеного договору відповідач передав управителеві належне ТОВ «Енергія - Новий Розділ» майно як єдиний майновий комплекс, що знаходиться у м. Новий Розділ Львівської області.

Відповідно до пункту 1.4 договору управління майном управитель на власний розсуд укладає із третіми особами всі необхідні договори для забезпечення своєї діяльності.

Після укладення договору управитель уклав із позивачами трудові договори.

Рішеннями Миколаївського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року у справі № 447/2274/19, від 20 березня 2022 року у справі № 447/177/20, від 14 січня 2020 року у справі № 447/2278/19 стягнуто з управителя на користь, відповідно, ОСОБА_1 42 361,40 грн заборгованості по заробітній платі, 12 854, 54 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні (разом - 55 215, 94 грн), а ОСОБА_2 - 19 939, 95 грн, 24 210, 00 грн заборгованості з невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, 21 302,13 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні (разом - 65 452,08 грн). Постановами державних виконавців Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 червня 2020 року, від 28 грудня 2020 року, від 25 лютого 2021 року виконавчі листи №447/2278/19, №447/177/20, №447/2274/19 повернуто стягувачам у зв`язку із відсутністю у боржника (управителя) майна, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до частини 6 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.

Вказує, що у цій справі установник управління не виконав своїх обов`язків в частині збереження майна, переданого в управління, з урахуванням обов`язку управителя забезпечити схоронність активів.

Позивачі уважають, що у зв`язку із неналежним управлінням майном управителем, бездіяльністю відповідача щодо збереження майна, контролю за ефективністю управління, позивачі недоодержали доходів (присудженої заробітної плати).

Вказують, що у зв`язку із зверненням до суду понесли витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 15 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, щодо збереження майна, переданого в управління, згідно договору управління майном (активами) від 24 вересня 2018 року ;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 55 215,94 гривень;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 65 452,08 гривень;

- стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 заподіяну шкоду у розмірі 55 215,94 гривень.

Стягнуто з Держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_2 заподіяну шкоду у розмірі 65 452,08 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в рівних частинах на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 323,20 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА) подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачі перебували у трудових відносинах із ПП "Гарант Енерго М". На виконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року №760/14541/18 між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та ПП "Гарант Енерго М" 24 вересня 2018 року укладено договори управління.

У зв`язку із виникненням заборгованості по заробітній платі у ПП "Гарант Енерго М" перед позивачами останні реалізували своє право на звернення до суду для захисту своїх трудових прав та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, чи пов`язане виникнення заборгованості по заробітній платі із виконанням договору між відповідачем та ПП "Гарант Енерго М".

Також суд не встановив, яке відношення до договору від 24 вересня 2018 року про управління майном має сам факт виникнення заборгованості по заробітній платі позивачів та за який період вона виникла.

Звертає увагу на відсутність будь-якої норми права, що дозволяє зробити висновок про те, що за зобов`язаннями приватного підприємства із сплати заробітної плати має нести відповідальність державний орган.

Зазначає, що між АРМА та ПП "Гарант Енерго М" були наявні договірні правовідносини. Реалізуючи надані законом та договором повноваження, АРМА на регулярній основі здійснювався контроль за ефективністю управління майном переданого ПП "Гарант Енерго М". За результатами здійсненого контролю ефективності управління активами у формі камеральних і виїзних перевірок Національним агентством складено довідки та у зв`язку з виявленими порушеннями установлено строк для їх усунення. У зв`язку із неусуненням порушень 19 листопада 2019 року договір управління припинено.

Звертає увагу, що жодних адміністративно-розпорядчих функцій АРМА, як орган державної влади, стосовно позивачів не здійснювала і не могла здійснювати.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно та неправомірно застосував до правовідносин, яких не існувало, норми статей 1173, 1174 ЦК України.

Звертає увагу, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов, а саме: неправомірні дії чи бездіяльність державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не убачається будь-яких дій та бездіяльності відповідача, його посадових чи службових осіб відносно позивачів, що призвели до заподіяння їм шкоди. Відсутність участі відповідача у спірних правовідносинах свідчить відповідно про відсутність складу правопорушення.

Вказує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо вини відповідача у заподіянні позивачам шкоди.

Уважає безпідставним посилання суду першої інстанції на статтю 1174 ЦК України, оскільки вказана норма законодавства України не породжує для позивачів жодного права вимагати, а для відповідача обов`язку сплати будь-яке відшкодування допоки відсутні докази бездіяльності посадових осіб АРМА.

Під час розгляду справи не досліджувалися посадові обов`язки посадових осіб АРМА та у оскаржуваному судовому рішенні не зазначено, у чому полягала бездіяльність та невиконання обов`язку, який покладено на конкретну посадову особу.

Уважає, що позивачами обрано неправильний спосіб захисту та безпідставно пред`явлено вимоги до АРМА, з яким позивачі не перебували в жодних правовідносинах і щодо яких АРМА не здійснювались і в силу своїх повноважень і не могли здійснюватись жодні адміністративно-розпорядчі функції.

Вказує, що Національне агентство не наділено повноваженнями у сфері контролю виконання управителем норм КЗпП, а перевіряє виключно ефективність управління арештованими активами.

Звертає увагу, що порушені права та обов`язки позивачів вирішено рішеннями Миколаївського районного суду Львівської області від 21.10.2019 у справі № 447/2274/19, від 20.03.2022 у справі № 447/177/20, від 14.01.2020 у справі № 447/2278/19, відтак належним способом захисту є виконання вказаних судових рішень в порядку та у строк, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

29 липня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву посилаються на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

Зазначають, що звертаючись до суду із позовом, позивачі посилались на те, що в порушення договору управління майном, статті 22 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" відповідач не виконав своїх обов`язків в частині збереження майна, переданого в управління.

Вказують, що законодавством створено дієвий правовий механізм стимулювання управителя до збереження та збільшення економічної вартості переданих йому в управління активів.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутність своєї бездіяльності щодо збереження майна, переданого в управління згідно договору, повідомлення відповідним правоохоронним органам про неналежне управління активами, невідкладного здійснення заходів щодо зміни управителя.

Вказують на безпідставність тверджень скаржника про неправомірність застосування судом першої інстанції статей 1173, 1174 ЦК України.

Мотивуючи наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - Дєдушев І.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивачів - адвокат Ратич Т.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, пославшись на її необґрунтованість.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів - адвоката Ратича Т.М., представника відповідача - Дєдушева І.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що установник управління не виконав своїх обов`язків в частині збереження майна, переданого в управління, з урахуванням обов`язку управителя забезпечити схоронність активів внаслідок чого позивачам завдано збитків у розумінні статті 22 ЦК України. З посиланням на статті 1173, 1174 ЦК України суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи установлено, що 24 вересня 2018 року між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (установник управління) та приватним підприємством "Гарант Енерго М" (управитель) на підставі статей 1, 9, 10, 19, 21, 22, 24 Закону України "Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку, та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", КПК України, ЦК України, ГК України, у порядку виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2018 року у справі №760/14539/18 укладено договір управління майном.

Відповідно до пункту 1.1 укладеного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, установник управління передає управителеві на строк визначений у пункті 1.2 розділу 1 цього договору майно належне ТОВ "Енергія-Новий Розділ" як єдиний майновий комплекс в управління, а управитель приймає в управління активи та зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління активами.

Відповідно до пункту 1.4 договору управитель на власний розсуд укладає з третіми сторонами всі необхідні договори для забезпечення своєї діяльності в межах дії цього договору, в незалежності від того, які договори були укладені власниками активів.

Згідно пункту 2.1 договору управління активами за цим договором здійснюється на таких засадах: збереження та збільшення економічної вартості активів; ефективності управління активами; відкритості та прозорості; запобігання корупції.

Згідно пункту 9.1 контроль за ефективністю управління активами управителем здійснює установник управління відповідно до цього договору та нормативно-правових актів України (а.с.11-21).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 21 жовтня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПП "Гарант Енерго М" про стягнення заробітної плати. Стягнуто з ПП "Гарант Енерго М" на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 19 939,95 гривень (а.с.24).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20 березня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПП "Гарант Енерго М" про стягнення заробітної плати. Стягнуто з ПП "Гарант Енерго М" на користь ОСОБА_2 24 210,00 гривень заборгованості з невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги. Стягнуто з ПП "Гарант Енерго М" на користь ОСОБА_2 21 302,13 гривень середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні (а.с.22-23).

Заочним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 січня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПП "Гарант Енерго М" про стягнення заборгованості плати задоволено. Стягнуто з ПП "Гарант Енерго М" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 42 361,40 гривень. Стягнуто з ПП "Гарант Енерго М" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 12 854,54 гривень (а.с. 25).

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №63671209 від 28 грудня 2020 року виконавчий лист №447/177/20, виданий 24 червня 2020 року, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто стягувачу (а.с. 26).

Постановою головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ВП №63574638 від 25 лютого 2021 року виконавчий лист №447/2274/19, виданий 27 листопада 2019 року, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто стягувачу (а.с. 27).

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) ВП №61632455 від 25 червня 2020 року виконавчий лист №447/2278/19, виданий 27 лютого 2020 року, на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернутий стягувачу (а.с. 28).

У відповідності до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами частини 1 статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, згідно частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно абзацу першого, другого пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ суду України "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" від 01.03.2013 № 3 (далі - Постанова), критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є:

по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства);

по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У цій справі позивачі просять визнати протиправною бездіяльність Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, щодо збереження майна, переданого в управління, згідно Договору управління майном (активами) від 24 вересня 2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закону №772-VIII) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Визначаючи характер спірних правовідносин у цій справі, колегія суддів звертає увагу, що за змістом пунктів 1, 4 частини 1 статті 1 Закону № 772-VIII термін «активи» у цьому Законі вживається в такому значенні - це кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні. Водночас «управлінням активами» є діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні.

Правовідносини, що склалися між Національним агентством та позивачами виникли не у зв`язку із невиконанням умов цивільно-правової угоди з підстав порушення цивільних зобов`язань, дані правовідносини не випливають із договірних відносин та не підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства.

У цій справі позивачі посилаються на бездіяльність суб`єкту владних повноважень , що має наслідком, на думку позивачів, завдання їм збитків, відтак такий вирішення такого спору відносено до адміністративної юрисдикції.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув спір по суті.

Відповідно до частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Ураховуючи те, що порушення правил юрисдикції загальних судів є обов`язковою підставою для скасування рішення, колегія суддів не надає оцінки доводам апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відтак, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. З огляду на наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення шкоди - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що розгляд справи за їх позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення позивачі можуть звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 10 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова