Справа №705/5549/23
2/705/742/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності, в обґрунтування якого зазначила, що на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам по справі належить квартира АДРЕСА_1 . Квартира приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» про що видано Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло від 27.01.1998 року Уманським підприємством електричних мереж. Однак, вищевказане свідоцтво про право власності на житло було видане без визначення ідеальної частки за кожним із співвласників. Маючи намір відчужити за договором дарування, належну позивачу частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 позивач звернулася до нотаріальної контори. Нотаріус пояснив, що наразі неможливо вчинити дану нотаріальну дію, оскільки частки не визначені за кожним із співвласників, а тому немає можливості укласти договір дарування. При цьому нотаріус пояснила, що визначення часток у спільній сумісній власності відбувається за згодою всіх співвласників одночасно, а у разі відсутності такої згоди в судовому порядку. Оскільки у позивача з іншими співвласниками склалися неприязні стосунки, вона не може без погодження інших співвласників, одноособово визначити належну їй ідеальну частку в спільній сумісній власності на вищевказану квартиру, тому звернулась з даним позов до суду та просить суд визначити частку з спільної сумісної власності в користування та володіння за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1 , котра приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», про що видано Свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло від 27.01.1998 року Уманським підприємством електричних мереж в розмірі по 1/6 частки за кожним із співвласників.

Ухвалою судді від 20.12.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачам право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачам копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», що вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Станом на 26.03.2024 року від відповідачів відзив на позовну заяву не надходив.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на житло від 27 січня 1998 року, № НОМЕР_1 , видане Уманським підприємством електричних мереж на праві приватної спільної сумісної власності гр.. ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 71,2 кв.м.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища , встановлено, що позивач ОСОБА_1 12 квітня 2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_12 ».

Згідно інформаційної довідки Уманського відділу КП «ЧООБТІ» № 2170о від 09.10.2023 станом до 01.01.2013 р. право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в Уманському відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27.01.1998, видане Уманським підприємством електричних мереж.

Згідно копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,1 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 18,6 кв.м., 2-а кімната 11,8 кв.м, 3-я кімната 9,7 кв.м., кухня площею 9,8 кв.м., кладова площею 1,3; 0,9 кв.м.; ванна кімната площею 2,5 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м, коридор площею 10,3 кв.м., лоджія площею 4,4, 3,7 кв.м., висота приміщень 2,5 кв.м.

За змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст. 372 ЦК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що рівність часток співвласників у спільній сумісній власності презюмується, при цьому норми глави 26 ЦК України не містять такого поняття як «визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності». Розмір часток співвласників презюмується рівним у випадках виділу частки одного із співвласників (ст. 370), звернення стягнення на частку майна у спільній сумісній власності (ст. 371), поділу майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 372).

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Судом досліджено обставини справи та установлено, що між сторонами склались відносини, за яких вони не можуть за спільною згодою у позасудовому порядку визначити частки кожного з співвласників у спільному сумісному майні, а саме квартири АДРЕСА_1 , тому визначення судом частки позивача у праві спільної сумісної власності у спірній квартирі є ефективним засобом захисту права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачами не надано доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, а саме те, що позивачка не має право володіти, користуватися, розпоряджатися вказаною квартирою на законних підставах або є законні підстави, що перешкоджають виділу часток із майна, що є у спільній сумісній власності сторін по справі.

З урахуванням наведених норм права співвласники спірної квартири, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності. У зв`язку з чим частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю між ними, а тому розмір часток кожного з співвласників у цьому майні є рівним та складає по 1/6 частині.

В результаті визначення розміру частки позивача, між останнім та відповідачами припиняється режим спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та виникає режим спільної часткової власності.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності є правомірними, оскільки позивач вправі вимагати визначити належну їй частку у праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення ідеальної частки в спільній сумісній власності - задовольнити.

Визначити частку із спільної сумісної власності в користування та володіння за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі АДРЕСА_1 в розмірі по 1/6 частки за кожним із співвласників.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий В.Л. Гудзенко