СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9809/24

пр. № 2-о/759/590/24

05 червня 2024 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявниця зареєстрована та постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 . В квартирі разом із заявницею зареєстрована та проживає її дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 та її доньці вказана квартира належить на праві власності.

ОСОБА_1 у поданій заяві вказала, що в минулому році її донька познайомилась із ОСОБА_2 та почала із ним спілкуватись. Після нетривалого спілкування дочка заявниці привела ОСОБА_4 до квартири, який вже чотири місяці проживає в квартирі заявниці і за словами останньої, перетворює її життя на пекло.

ОСОБА_2 неодноразово за останні чотири місяці погрожував ОСОБА_1 фізичною розправою, виражався нецензурно в бік заявниці, вибивав двері, розпускав руки та штовхав.

Крім того, заявниці стало відомо, що ОСОБА_2 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2020 року був засуджений за ст.ст. 124, 186 ч. 2, ст. 70 ч. 1, 2 КК України на 4 роки позбавлення волі. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2023 року в справі №279/6969/23 був звільнений від відбування покарання, призначеного вироком, умовно-достроково на 4 місяці 13 днів.

Заявниця вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо неї, такі ризики є реальними та підтверджуються доказами, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд встановити обмежувальний припис терміном на шість місяців стосовно громадянина ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 шляхом: 1) заборони ОСОБА_2 перебувати (проживати) в місці проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 ; 2) заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 ; 3) заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

15 травня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Постановлено повідомити ОСОБА_2 про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою суду від 16 травня 2024 року витребувано у Святошинського УП ГУНП у м. Києві (03115, м. Київ, проспект Берестейський, 109) копії всіх висновків, повідомлень складених рапортів тощо, що були виготовлені за результатами розгляду звернень, які були здійснені за телефонним номером екстреної служби НОМЕР_1 , що мали місце в квартирі АДРЕСА_1 в період з 01 вересня 2023 року по 01 травня 2024 року. Розгляд справи відкладено на 05 червня 2024 року о 12 годин 45 хвилин для отримання витребуваних матеріалів.

28 травня 2024 року на адресу суду від Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшли витребувані матеріали.

У судовому засідання ОСОБА_1 заяву підтримала та просила задовольнити, долучила до матеріалів справи протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.04.2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; повідомлення про підозру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 04.04.2024 року; клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від 05 квітня 2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року у справі №759/6981/24 про застосування відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 04.06.2024 року.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Зважаючи на ст. 350-5 ЦПК України, враховуючи обмежений строк розгляду справ щодо видачі обмежувального припису, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Заслухавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до розділу IV глави 13 ЦПК України судом здійснюється розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Зважаючи на ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Ст. 350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Як визначено п. 3, 6, 7, 8 та 14 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Із наявних у матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає та зареєстрована заявник по справі - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із вимогами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При зверненні до суду ОСОБА_1 на підтвердження необхідності видачі обмежувального припису надала суду наступні докази.

Як встановлено із вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2020 року у справі №357/4041/20 ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання за ст. 124 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч. 1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Суд зауважує, що обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 2 ст. 186 КК України жодним чином не доводить наявність ризиків вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 стосовно заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Окрім зазначеного, як вбачається із наданого витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2020 року у справі №357/4041/20 був змінений 11.05.2021 року Київським апеляційним судом. Суду зазначеного рішення надано не було.

До матеріалів заяви ОСОБА_1 також долучено ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 листопада 2023 року у справі №279/6969/23 з якої встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.10.2020 року умовно-достроково на 4 місяці 13 днів.

Суд зауважує, що даний доказ також не вказує на те, що ОСОБА_2 чинить домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 чи що існує реальна загроза вчинення таких дій.

Із відповіді на адвокатський запит від 06.05.2024 року, яка надана Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києва, вбачається, що моніторингом Інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що в період часу з 01.09.2023 року по 01.05.2024 року за телефонним номером екстреної служби 102 надійшло сім повідомлень в яких зазначено адресу: АДРЕСА_2 , чотири з яких надійшли від громадянки ОСОБА_1 .

04.03.2024 року о 18 год. 01 хв. до чергової частини Святошинського УП ГУНП у м. Києві за телефонним номером екстреної служби 102 надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , з приводу того, що (за адресою: АДРЕСА_2 , донька та її співмешканець, перебувають в нетверезому стані, він кричить, кидається битися).

Дане повідомлення зареєстровано в Інформаційно-комунікаційній системі Інформаційного порталу Національної поліції України в підсистемі «Єдиний облік» цього ж управління поліції від 04.03.2024 року №12218.

04.03.2024 року о 21 год. 25 хв. до чергової частини Святошинського УП ГУНП у м. Києві за телефонним номером екстреної служби 102 надійшло повідомлення р. ОСОБА_1 , з приводу того, що (за адресою: АДРЕСА_2 , у квартиру ломиться чоловік на ім`я С. та погрожує заявниці).

Дане повідомлення зареєстровано в єдиному обліку цього ж управління поліції від 04.03.2024 року №12239.

04.03.2024 року о 23 год. 27 хв. до чергової частини Святошинського УП ГУНП у м. Києві за телефонним номером екстреної служби 102 надійшло повідомлення гр. ОСОБА_1 , з приводу того, що (за адресою: АДРЕСА_2 , конфлікт з чоловіком на прізвище С., виражається нецензурною лайкою, погрожує).

Дане повідомлення зареєстровано в єдиному обліку цього ж управління поліції від 04.03.2024 року №12268.

Також, 29.04.2024 року о 01 год. 13 хв. до чергової частини Святошинського УП ГУНП у м. Києві за телефонним номером екстреної служби 102 надійшло повідомлення гр. ОСОБА_6 , з приводу того, що (за адресою: АДРЕСА_2 , до квартири заявниці ломиться знайомий, який раніше судимий. Він вибиває двері та вимагає відкрити двері, погрожує).

Дане повідомлення зареєстровано в єдиному обліку цього ж управління поліції від 29.04.2024 року №23967.

Надати інформацію з приводу інших трьох викликів за телефонним номером екстреної служби 102 не представляється можливим, оскільки, в них містяться відомості відносно інших осіб.

Однак, суд звертає увагу на інформацію, що була надана Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 28 травня 2024 року на виконання ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року.

Так, із матеріалів ЄО №12218 від 04.03.2024 року за результатами перевірки вбачається, що 04.03.2024 року до Святошинського УП ГУНП у м. Києві надійшов виклик про те, що за адресою: АДРЕСА_2 відбувається домашнє насильство.

Із рапорту та довідки про проведення перевірки по спецлінії 102 інспектора СПДН Святошинського УП ГУНП у м. Києві встановлено, що при перевірці даного матеріалу було встановлено, що даний виклик відпрацьовувався нарядом УПП «РУБІН-0852», прибувши на місце виклику відносно заявниці ОСОБА_1 винесено постанову ЕГА 1353574 за ст. 183 КУпАП.

Крім того, із рапорту оперативного чергового Святошинського УП ГУНП в м. Києві від 04.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 від написання заяви по даному факту відмовилась.

Таким чином, саме на заявницю був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП - завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Крім того, надані заявницею у судовому засіданні документи: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 04.04.2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; повідомлення про підозру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 04.04.2024 року; клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту від 05 квітня 2024 року відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2024 року у справі №759/6981/24 про застосування відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 04.06.2024 року - також не вказують на те, що ОСОБА_2 чиниться домашнє насильство стовно ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

При вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21.

Проаналізувавши наявні у справі докази, заслухавши заявника, суд вважає, що до матеріалів заяви не було додано жодного належного, допустимого та достатнього доказу, який свідчив би про те, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство стосовно ОСОБА_1 , також не доведено, що існує висока вірогідність вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, відтак суд позбавлений можливості встановити / перевірити, яку ж має виконувати захисну та запобіжну функцію виданий запобіжний припис.

Факт притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності жодним чином не вказує на вказані обставини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги документальну не підтвердженість посилань заявниці жодними належними документальними доказами, суд за результатами розгляду цієї справи у порядку окремого провадження, не встановив жодних даних щодо можливого настання тяжких чи особливо тяжких наслідків у разі невидачі обмежувального припису, що в свою чергу, має наслідком відмову у задоволенні відповідної заяви.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 24,26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст.ст. 263, 265, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 червня 2024 року.

Суддя Н.О. Горбенко