Справа № 180/1669/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявоюдо ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором. Позовну заяву обгрунтовано тим, що у червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (матір ОСОБА_1 ) уклали усну угоду з ОСОБА_2 про купівлю в розстрочку будинку АДРЕСА_1 за 5000 доларів США. ОСОБА_2 10.06.2020 року отримала від ОСОБА_3 перший внесок у розмірі 200 доларів США, хоча гроші були його власні. Протягом 2020-2022 років ним особисто було сплачено відповідачці 4800 доларів США, із них ОСОБА_3 особисто його коштами сплатила 1200 доларів США та 14600 гривень, а він особисто 2600 доларів США та 11000 гривень. Залишився останній внесок у розмірі 200 доларів США, та з цього приводу 12.02.2022 року вони зібралися разом. Всі записи по платежам містилися у зошиті. ОСОБА_2 не визнала свою розписку від 08.03.2021 року, оскільки вважала, що вона написана помилково, бо 09.03.2021 року був платіж 200 доларів США, вона вважає, що це один і той же платіж. У зошиті ними узгоджено платіж на 25600 гривень (по курсу на день виплати становить 1000 доларів США) та 3600 доларів США (200 доларів від 08.03.2021 року не враховані). ОСОБА_2 порахувала виплати по курсу на день виплати і потім по курсу 28,5 грн. за долар, на день узгодження, тобто 12.02.2022 року, вона написала у зошиті, що визнає виплату на 4200 доларів США, залишок становив 800 доларів США. ОСОБА_2 не обіцяла оформити будинок, тому вони попросили її повернути грошові кошти, але та сказала, що це завдаток та вона його не поверне. У нотаріуса Приходченко В.І. відмовилася підписати угоду про те, що оскільки він сплатив кошти, то вона зобов`язується оформити будинок на нього чи його матір. Тому, він вимушений звернутися до суду з позовом про повернення його авансових платежів, які становлять 25600 гривень та 3800 доларів США, всього на суму 136768,62 гривень.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 136768,62 гривень, які виплачені авансом за будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 31 січня 2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачка про розгляд справи повідомлялася належним чином, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не надала.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2016 року, ОСОБА_2 є спадкоємицею майна: житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вказно у позовні заяві, у червні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали усну угоду з ОСОБА_2 про купівлю в розстрочку будинку АДРЕСА_1 за 5000 доларів США.

Згідно долучених до позову розписок, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

10.06.2020 року - 200 доларів США завдатку (від ОСОБА_3 );

06.07.2020 року - 4 000 гривень та 6000 гривень (від ОСОБА_3 4000 грн.);

09.07.2020 року - 5000 гривень перший внесок за будинок (від ОСОБА_3 );

08.08.2020 року - 5600 гривень другий внесок за будинок (від ОСОБА_3 );

08.09.2020 року - 200 доларів США третій внесок за будинок (від ОСОБА_3 );

12.01.2021 року - 200 доларів США (від ОСОБА_3 );

09.02.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_3 );

01.03.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_3 );

08.04.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_3 );

08.07.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 );

10.12.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 );

08.02.2022 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 ),

разом 1800 доларів США та 20600 гривень.

Згідно витягу АТ «Ощадбанк», станом на 29 березня 2022 року встановлено офіційний курс Національного банку України відносно долара США у розмірі: 1 долар США = 29,2549 гривень.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст.627, ст.629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди

Статтею 615 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Статтею 571 ЦК України визначено, що якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Прямого визначення терміну «аванс» в цивільному законодавстві немає. Однак його сенс може бути визначений із систематичного тлумачення норм, що регулюють цивільні правовідносини. «Аванс» у цивільному праві це грошова сума, що сплачується стороною договору, зобов`язаною до грошового платежу, в рахунок цього платежу, але до фактичного виконання предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 погодилася з умовами усної угоди між нею та ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про продаж їм у розстрочку належного їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 , і протягом червня 2020-лютого 2022 року отримувала від позивача та ОСОБА_3 грошові кошти в національній валюті та у доларах США в якості внесків за будинок, про що зазначала у розписках.

Згідно розписки від 10.06.2020 року завдатком була лише перша сума в розмірі 200 доларів США, яку ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 .

Позивач зазначив у своїй позовній заяві, що ОСОБА_2 відмовилася передати йому та його матері будинок АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що їй сплатили не всю обумовлену суму. Вказана обставина не спростована відповідачкою.

Отже, оскільки порушення зобов`язання сталося з вини відповідачки (кредитора), то вона повинна повернути сплачені позивачем та його матір`ю грошові кошти, як у вигляді завдатку, та і у вигляді авансових внесків.

Разом з тим, суму позову, вказану позивачем 136768,62 гривень, суд вважає не доведеною, оскільки, згідно із долученими до позову записами, особисто від ОСОБА_1 відповідачка отримала кошти:

08.07.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 );

10.12.2021 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 );

08.02.2022 року - 200 доларів США черговий внесок (від ОСОБА_1 ),

Курс долара станом на день подачі позову, тобто на 29 березня 2022 року становив 29,2549 гривень за 1 долар США.

Таким чином, позивач може вимагати від ОСОБА_2 повернення грошових коштів в сумі 17552,94 гривень, що еківівалентно 600 доларів США, оскільки твердження про те, що грошові кошти, які сплачувала ОСОБА_3 ОСОБА_2 , є коштами позивача не підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат з відповідача.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підтвердження витрат надано заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесено позивачем і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи; акт приймання-передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 27.12.2022 року ОСОБА_1 адвокатом Левченком А.В., згідно якого розмір обгрунтованих витрат на правничу допомогу складає 5000 гривень; ордер; квитанцію про отримання 5000 гривень від ОСОБА_1 адвокатом Левченком А.В.

Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., які, з огляду на положення ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, та вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 12,83% сплаченого судового збору, що становить 149,98 грн., оскільки позовні вимоги частково задоволені.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 17552,94 гривень, які виплачені авансом за будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 175,51 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 12 червня 2024 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна