ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2024 року м. Кропивницький

справа № 388/97/20

провадження № 22-ц/4809/4/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Долинська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року у складі судді Баранського Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Долинська міська рада, про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У липні 2019 року стан здоров`я ОСОБА_3 суттєво погіршився, що слугувало причиною звернення до Долинської центральної районної лікарні, звідки його було направлено для медичного обстеження до Комунального закладу «Обласний клінічний онкологічний центр». На час погіршення стану здоров`я батька він перебував на роботі у Польщі. У серпні 2019 року з розмови з батьком дізнався, що батько перебуває на лікуванні в Комунальному закладі «Обласний клінічний онкологічний центр» у зв`язку із онкологічною хворобою. За хвороби страждає від постійного нестерпного болю, має потребу в коштах на лікування, проходить курс хіміотерапії, однак не відчуває покращення стану здоров`я. Також повідомив про намір залишити все належне йому майно позивачеві та його братові. Окрім цього, ОСОБА_3 зазначав, що внаслідок нестерпного болю отримує знеболювальні наркотичні речовини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 16 жовтня 2019 року він, ОСОБА_1 , звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. У нотаріуса він дізнався, що за декілька днів до смерті батько склав заповіт на користь відповідача. Вважав, що за декілька днів до складання заповіту батько перебував на лікуванні у зв`язку із онкологічною хворобою, отримував знеболювальні препарати, а тому його волевиявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що посвідчений 17 вересня 2019 року секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В.В., зареєстрований у реєстрі за №10, недійсним.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що посвідчений 17 вересня 2019 року секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В.В., зареєстрований у реєстрі за №10. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Адвокат Чуприна С.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Кафтасьєва Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , підтримала доводи поданої апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Адвокат Чуприна С.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер (т.1 а.с.10).

Згідно з заповітом від 17 вересня 2019 року, який посвідчено секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В.В., зареєстрований у реєстрі за №10, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що за законом матиме право, ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 (т.1 а.с.18).

Відповідно до заяви про прийняття спадщини від 16 жовтня 2019 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Шумейко І.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с.35).

04 листопада 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 звернувся його син - ОСОБА_1 (т.1 а.с.44).

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 30 червня 2020 року по справі було призначено посмертну судову психіатричну експертизу та на вирішення експерта постановлено таке питання: чи усвідомлював ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значення своїх дій та чи міг керувати ними на момент складання заповіту, що посвідчений 17 вересня 2019 року о 15.30 годині секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_4 , зареєстрований у реєстрі за №10. Проведення цієї експертизи доручено експертам Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (т.1 а.с.137-138).

За змістом висновку судової психіатричної експертизи від 04 серпня 2020 року № 304 ОСОБА_3 станом на 17 вересня 2019 року страждав на певний розлад психічної діяльності у формі вираженої астенії, яка є конгруєтною та коморбідною до тяжкого соматичного стану внаслідок злоякісного новоутворення внечерепної локалізації через систему нервово-рефлекторних та гуморальних взаємодій на центральну нервову систему і насамперед на функціонування її вищих функцій. Про це свідчить діагностований лікарями інтоксикаційний синдром, що руйнував функціонування всіх систем та органів, у тому числі і центральної нервової системи, руйнуючи психічні функції внаслідок дії токсичних речовин. Про порушення діяльності центральної нервової системи та її функцій у ОСОБА_3 свідчить і SpO2 (сатурація кисню) ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка дорівнювала 86 відсоткам, що свідчить про виражену кисневу недостатність метаболізму клітин мозку. Астенія, яка є наслідком паталогічного впливу вищевикладених соматичних факторів, характеризується загальною психічною неспроможністю, утрудненням мислення, кмітливості, зниженням пам`яті, послабленням афективно-вольових властивостей, що суттєво впливала на функціональну діяльність головного мозку, поглиблюючи прояви психічної астенії, виснажуючи функціональні резерви як організму в цілому так і центральної нервової системи. У клінічній картині захворювання впродовж всього перебігу хвороби лікарями зазначено, що ОСОБА_3 страждав на хронічний біль високої інтенсивності. Біль, особливо хронічний високої інтенсивності, викликає органічні і функціональні порушення в організмі, впливає на психологічний стан людини, формує больову поведінку, яка дезінтегрує психічну діяльність, викликає емоційно-вольові розлади. Розлади емоційно-вольової сфери, що є складовою стану вираженої астенії проявляються у формі апатії, обмеження інтересів, навіюваністю, підкоряємістю, байдужістю. А наявність хронічного болю високої інтенсивності ще більше поглиблюють прояви астенії та емоційно-вольових розладів, викликає відчуття розпачу, песимізму, байдужості до всього, єдиною метою страждаючої людини є позбавлення болю. Тому у стані астенії значно страждають процеси мислення, вищі його форми аналіз та синтез, особливо в ускладнених ситуаціях прийняття рішень в юридично-значимій ситуації, унеможливлюють прогностичну функцію мислення та здатність передбачати наслідки своїх дій. Наявність у ОСОБА_3 станом на 17 вересня 2019 року тяжкого соматичного страждання з тяжким прогресуючим перебігом, термінальної стадії хвороби, ракової інтоксикація, хронічного болю високої інтенсивності, кисневої недостатності, вираженої астенії, унеможливлювали його здатність адекватно сприймати ситуацію прийняття рішення внаслідок руйнівної дії тяжкого захворювання на загальне самопочуття та когнітивної функції центральної нервової системи, вищі її форми аналізу та синтезу, що реалізують критичність та розуміння своїх дій. Показання свідків опрацьовані, взяті до уваги. Однак, окремі форми психічних розладів можуть перебігати без вираженої психопатології симптоматики і не привертають увагу оточуючих. У цьому випадку стан здоров`я ОСОБА_3 стрімко погіршився, 17 вересня 2019 року його психічний стан безпосередньо залежав від його соматичного стану «загальний важкий» й оцінка його стану є прерогативою лікарів та клінічного уявлення про перебіг хвороби, враховуючи, що свідки не спілкувалися з ним безпосередньо в день 17 вересня 2019 року. Комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_3 в момент складання заповіту, а саме 17 вересня 2019 року страждав психічними розладами внаслідок самотинної хвороби (згідно з МКХ 10 F 06). За своїм станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг розумно керувати ними (т.1 а.с.152-156).

В судовому засіданні, яке відбулось 25 травня 2002 року судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_5 , 30 листопада 1984 року, ОСОБА_6 , 24 березня 1963 року ОСОБА_7 , 06 грудня 1951 року, ОСОБА_8 , 08 березня 1973 року, ОСОБА_9 , 02 лютого 1975 року, ОСОБА_10 , 19 квітня 1964 року, ОСОБА_11 , 21 серпня 1969 року, які надали пояснення щодо ознак психічного стану ОСОБА_3 (т.1 а.с.114-126).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним, допустимим та достатнім доказом підтверджено той факт, що ОСОБА_3 абсолютно неспроможний був у момент складання спірного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання заповіту недійсним.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина третя ст.3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною третьою ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з чч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як на підставу для визнання оспорюваного заповіту недійсним ОСОБА_1 посилався на положення ст.225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 серпня 2021 року було призначено по справі повторну посмертну судову психіатричну експертизу та на вирішення експерта (експертів) постановлено такі питання: «1 Чи міг ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 10 хвилин усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення заповіту?; 2. Чи впливала (якщо так, то в якому ступені) на стан психічного здоров`я ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 10 хвилин ракова інтоксикація та больовий синдром з урахуванням препаратів?; 3. Чи впливав фізичний стан ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 10 хвилин на його психічний стан та чи впливав такий стан на можливість усвідомлювати значення своїх дій?; 4. Чи мав ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 10 хвилин психічні порушення, які впливали на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?» (т.2 а.с.60-61).

Вказана ухвала суду мотивована тим, що після надходження до суду першої інстанції висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 04 серпня 2020 року №304 представник відповідача ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції 16 квітня 2021 року заявила клопотання про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у клопотанні представника відповідача про призначення у справі повторної посмертної судової психіатричної експертизи (т.1 а.с.206-210). Апеляційний суд вважав відмову суду першої інстанції протокольною ухвалою у призначенні по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, за відсутністю належного мотивування, необґрунтованою. Крім того, колегія суддів оцінила висновок експертів і визнала, що його недостатньо для твердження про те, що померлий ОСОБА_3 в момент вчинення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. Надаючи висновок про те, що особа за своїм станом здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла розумно керувати ними, експерти виходили лише із тяжкого соматичного стану ОСОБА_3 . При цьому, експертами не взято до уваги того факту, що ОСОБА_3 не страждав на психічні захворювання, експертами не надано оцінку впливу на психічний стан особи препаратів, у тому числі знеболюючих, які були призначені та вживалися ОСОБА_3 станом на 17 вересня 2019 року, не надано оцінку тому факту, що у подальшому, 20 вересня 2021 року ОСОБА_3 оформив довіреність, нотаріально посвідчену та підписану ним особисто (т.1 а.с.72). За таких обставин колегія суддів вважала, що є підстави для задоволення клопотання ОСОБА_2 про призначення у справі повторної посмертної психіатричної експертизи.

Згідно з висновком повторної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року №192:

1. ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 10 хвилин під час укладання заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

2. ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 30 хвилин під час укладання заповіту не виявляв ознак психічних розладів (зумовлених раковою інтоксикацією, больовим синдромом, прийомом наркотичних препаратів), які позбавляли б його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

3. ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 30 хвилин під час укладання заповіту не виявляв ознак психічних розладів (зумовлених раковою інтоксикацією, больовим синдромом, прийомом наркотичних препаратів), які позбавляли б його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

4. ОСОБА_3 17 вересня 2019 року о 15 годині 30 хвилин під час укладання заповіту за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т.2 а.с.115-119).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою і шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Статтею третьою Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, а саме, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

До аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2019 року у справі №183/6027/14.

Враховуючи наявні докази у справі, показання свідків, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним заповіту, складеному від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що посвідчений 17 вересня 2019 року секретарем Молодіжненської селищної ради Долинського району Кіровоградської області Вітренко В.В., зареєстрований у реєстрі за №10, з підстав, передбачених ст.225 ЦК України.

Безспірних доказів того, що ОСОБА_3 виявляв психічні розлади і розлади поведінки, які б перешкоджали йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачем, всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, суду не надано, висновки судово-психіатричного експерта від 04 серпня 2020 року № 304 спростовані висновком повторної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року №192, складеним Державною установою «Інститут судової психіатрії МОЗ України», в якому докладно викладено анамнез життя померлого Кавсюка Ю.М., анамнез його хвороби, надано аналіз показанням свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Надано обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявлені при дослідженні об`єктів експертизи. Зазначено, що дані медичної документації узгоджуються з показаннями свідків.

Тому, встановивши зазначені вище обставини, дослідивши зібрані докази у їх сукупності та виходячи з презумпції психічного здоров`я фізичної особи, а також враховуючи висновок повторної судово-психіатричної експертизи від 22 лютого 2024 року №192, який підтверджує те, що ОСОБА_3 під час укладання спірного заповіту за своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі №904/8884/21, а також у постановах від 23 грудня 2021 року у справі №925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі №910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі №911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі №922/3289/21.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовується має бути скасовано і додаткове рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання апеляційної скарги по справі у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року та додаткове рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Долинська міська рада, про визнання заповіту недійснимвідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко