Провадження № 2/127/4329/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи позов тим, що 30.05.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 30.05.2023 року ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, з якої вбачається, що він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США.

Також, 30.05. 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 18 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 30.05.2023 року ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, з якої вбачається, що він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18 000,00 доларів США.

09.06.2024 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 частину боргу в сумі 1 000,00 доларів США.

Враховуючи те, що розписками від 30.05.2023 року не встановлено строку повернення позики, керуючись ст. 10449 ЦК України 27.07.2024 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 рекомендованим листом вимогу про повернення боргу в сумі 22 000,00 доларів США. Протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги, вказаний лист повернувся ОСОБА_1 за закінченням терміну зберігання.

Відтак, станом на дату подання позову до суду заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 22 000,00 доларів США.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики оформлених розписками від30.05.2023 року в сумі 22 000,00 доларів США.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

27.09.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 у якому зазначено, що позивачем коштів у борг особисто надано не було, та жодних умов про їх повернення встановлено не було.

Наданий позивачем документ не відповідає вимогам щодо договорів позики, боргових розписок, немає назви та жодного відношення до будь якого договору.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Суд, вважає за можливе, провести судове засідання у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 30.05.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 30.05.2023 року ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, з якої вбачається, що він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США (а.с.52).

Також, 30.05. 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в сумі 18 000,00 доларів США.

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 30.05.2023 року ОСОБА_2 було написано власноручно розписку, з якої вбачається, що він отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18 000,00 доларів США (а.с.51)

09.06.2024 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 частину боргу в сумі 1 000,00 доларів США (а.с.52).

Враховуючи те, що розписками від 30.05.2023 року не встановлено строку повернення позики, керуючись ст. 10449 ЦК України 27.07.2024 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 рекомендованим листом вимогу про повернення боргу в сумі 22 000,00 доларів США. Протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги, вказаний лист повернувся ОСОБА_1 за закінченням терміну зберігання (а.с.7-10).

Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що надані позивачем розписки від 30.05.2023 року є належними письмовими доказами укладення між сторонами договорів позики в указаній в них сумі. Вони підтверджують як його укладення, так і умови договорів, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення, оскільки в розписках чітко вказано «позичив». А також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаних грошових сум. Розписки також підтверджують право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

31.10.2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 707/2606/16-ц, провадження № 61-28762св18, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналів боргових розписок у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргові зобов`язання не виконані.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Суд зважає, що сторони уклали позику, відповідачем отримана сума коштів у позику, однак отримана сума не повернута позивачу і до цього часу, а тому на користь позивача слід стягнути борг за договором позики.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16січня 2019року у справі №373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Встановивши наявність складених відповідачем розписок про отримання в борг коштів, що було обумовлено сторонами у розписках, які підписано власноручно відповідачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики (розпискою) суми неповернутого боргу в розмірі 20 000,00 доларів США.

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7 217,76 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 510, 524-527, 530, 533, 553-554, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 49, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 заборгованість за договорами позики від 30.05.2023 року в розмірі 22 000,00 доларів США (двадцять дві тисячі доларів США) та судовий збір в розмірі 7 217,76 грн. ( сім тисяч двісті сімнадцять грн. 76 коп.)

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.12.2024 року.

Учасники процесу:

Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ),

Відповідач ОСОБА_2 , НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

Суддя: