Справа № 169/758/18
Провадження № 2/169/24/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08 січня 2024 року смт Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Хвіц Г.Й.
за участю секретаря судового засідання Мисюка П.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 лютого 2016 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, за умовами якої остання отримала кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 5 173.94 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк до 28 лютого 2017 року. Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 02 вересня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 17 661.67 гривень, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.
Суддя своєю ухвалою прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила провадження у справі та розгляд справи постановила проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до позовної заяви додала клопотання, в якому вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи та просила справу розглядати за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася і від неї не надійшло повідомлення про причини її неявки. Про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, відзиву на позовну заяву не подала.
Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд своєю ухвалою від 08 січня 2024 року постановив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з таких підстав.
Як установив суд, що 12 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої сторони погодили зменшити заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2010 року та визначили, що заборгованість за цим договором становить 5 173.95 гривень.
Згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди від 12 лютого 2016 року Банк встановив ОСОБА_1 кредитну лінію на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 5 173.95 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення кредиту до 28 лютого 2017 року.
Пунктом 2.2 генеральної угоди встановлений обов`язок позичальника сплатити банку штраф в розмірі 5 143.83 гривень у разі порушення строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та Правилах надання продукту кредитних карт більше ніж на 31 день (а. с. 7).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 12 лютого 2016 року станом на 02 вересня 2018 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 17 661.67 гривень, яка згідно з розрахунком, що надав Банк, складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 173.95 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 342.34 гривень, пені у розмірі 6 001.55 гривень та штрафу у розмірі 5 143.83 гривень.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
З матеріалів справи видно, що у пункті 2.1. Генеральної угоди сторони узгодили суму (тіло) кредиту в розмірі 5 173.95 гривень, розмір процентів за користування кредитними коштами (0.833 % у місяць), а в пункті 2.2 Генеральної угоди передбачили розмір штрафу - 5 143.83 гривень за порушення умов угоди.
Враховуючи, що ОСОБА_1 умови договору виконувала неналежним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 173.95 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 342.34 гривень та штрафу у розмірі 5 143.83 гривень, то суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку вказаних сум заборгованості.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь Банку пені у розмірі 6 001.55 гривень до задоволення не підлягають з таких підстав.
У разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір пені в укладеній 12 лютого 2016 року року між сторонами Генеральній угоді не визначений, а визначений розмір штрафу за невиконання відповідачем зобов`язань.
У пункті 2.8 Генеральної угоди визначено, що при порушенні позичальником обов`язків по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах за кожний день прострочення.
При цьому, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про ознайомлення та погодження відповідача саме з доданими до позову Умовами та правилами надання банківських послуг ПриватБанку, а також, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати пені у зазначеному в цьому документі розмірі і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.
У розглядуваному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин наданий Банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Матеріали справи не містять доказів про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який знаходиться в матеріалах справи, визнавався відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору.
Крім того, вказаний документ не підписаний відповідачем, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 лютого 2016 року.
З огляду на вказане, позовні вимоги Банку в частині стягнення пені у розмірі 6 001.55 гривень є безпідставними, не ґрунтуються на умовах договору і закону та до задоволення не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (66.02 %) підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 163.27 гривень (1 762 гривні * 66.02 % / 100% = 1 163.27 гривень).
На підставі викладеного, статтей 526, 530, 610, 629, 634, 1054 ЦК України та керуючись статтями 141, 263 - 265, 268, 273, 279, 280, 282, 354 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 12 лютого 2016 року в розмірі 11 660 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень 12 (дванадцять) копійок.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1 163 (одна тисяча сто шістдесят три) гривні 27 (двадцять сім) копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо учасниками справи не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Ім`я представника позивача Савіхіна Анастасія Миколаївна, місце перебування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Кіровським РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області 21 березня 2011 року.
Ім`я відповідача ОСОБА_1 , жителька: про АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Турійським РВ УМВС України у Волинській області 25 березня 1999 року.
Повне заочне рішення складено 08 січня 2024 року.