Справа № 346/4533/24
Провадження № 22-ц/4808/1533/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Нижньовербізької сільської ради, як орган опіки та піклування про заміну опікуна недієздатної особи, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року під головуванням судді Васильковського В.В. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну опікуна недієздатної особи.

У заяві посилався на те, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель: АДРЕСА_1 , є батьком сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки МСЕК серії ІФ №07309 син є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи та перебуває на диспансерному обліку у психіатричному кабінету згідно F71.1 (розумова відсталість тяжкого ступеня), що підтверджується довідкою №310 від 15.07.2024 року, виданою лікарем ОСОБА_4 , КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР СП «Поліклініка».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця: м. Лієпая, Латвія, жителя: АДРЕСА_1 визнано недієздатним. Встановлено над ОСОБА_3 опіку і призначено ОСОБА_1 його опікуном. Заявник виконував обов`язки опікуна свого недієздатного сина та здійснював догляд за ним.

Проте, на сьогодні ОСОБА_1 не може здійснювати опіку над недієздатним сином через погіршення стану свого здоров`я, а саме через: атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням ритму потину миготливої артерії, серцева недостатність ІІА, ФК-ІІ; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь 2, ризик 3 високий, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №221 від 08.08.2024 року.

Догляд за недієздатним ОСОБА_3 на цей час здійснює ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель: АДРЕСА_2 , який зареєстрований та проживає з недієздатним ОСОБА_3 за вищевказаною адресою. Інших близьких родичів, які б могли здійснювати опіку над недієздатним ОСОБА_3 немає. ОСОБА_2 шкідливих звичок немає на диспансерному обліку у психолога та нарколога не перебуває, судимості не має та має можливість доглядати за недієздатним ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку опікунської ради Нижньовербізької сільської ради від 01.08.2024 №111/2024 орган опіки та піклування Нижньовербізької сільської ради не заперечує щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 .

Враховуючи, що ОСОБА_2 зможе надавати постійний догляд недієздатному ОСОБА_3 , забезпечуючи реалізацію ним його законних особистих немайнових і майнових прав та інтересів, а заявник через стан свого здоров`я не може здійснювати догляд за недієздатним, а тому просив суд звільнити його від покладених обов`язків опікуна та призначити опікуном недієздатного ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_2 опікуном недієздатного ОСОБА_3 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17 жовтня 2024 року відмовлено в задоволені заяви про заміну опікуна над недієздатною особою.

Не погоджуючись з ухвалою суду представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, яку обґрунтовував тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявником не подано доказів існування об`єктивних причин неможливості повного чи часткового виконання обов`язків опікуна щодо підопічного ОСОБА_3 . З таким висновком суду не погоджується, оскільки заявник подав виписку з медичної карти амбулаторного хворого від 08.09.2024 №221.

Вказано, що суд також дійшов неправильного висновку щодо відсутності між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 особистісних стосунків, що унеможливлює на думку суду виконання обов`язків опікуна, оскільки факт перебування ОСОБА_2 з ОСОБА_3 в особистісних стосунках перевірено органом опіки та піклування.

З врахуванням висновків суду першої інстанції щодо необхідності наявності саме подання органу опіки та піклування, а не висновку опікунської ради про доцільність призначення опікуна - додано до матеріалів апеляційної скарги подання про можливість призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 , затверджене рішенням виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 25.10.2024. Також представником зазначено, що суд в порушення вимог процесуального закону не вирішив питання про отримання від органу опіки і піклування відповідного подання і прийшов передчасного висновку про відмову в задоволенні поданої заяви.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою заявлені вимоги ОСОБА_1 про заміну опікуна недієздатної особи задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених в ній. ОСОБА_2 підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених підстав.

Представник Нижньовербізької сільської ради в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про підтримання вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, враховуючи таке.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2015 року по справі 346/1857/15-ц ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатним, призначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 його опікуном (а.с.21).

З довідки №073209 від 30.11.2000 вбачається, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи (а.с.16).

Відповідно до довідки №310 від 15.07.2024 ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті згідно F71.1 (розумова відсталість тяжкого ступеня) (а.с.17).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 3113/2000 діагноз ОСОБА_3 : олігрофенія в ступені нерізко вираженої імбецильності, розумова відсталість помірного ступеня (а.с. 18).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 від 21.01.2020 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи (а.с.19).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 від 25.07.2012 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю (а.с.20).

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 221 від 08.08.2024 року ОСОБА_1 діагностовано: Атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням ритму потину миготливої артерії, серцева недостатність ІІА, ФК-ІІ. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь 2, ризик 3 високий (а.с. 22).

Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради № 111/2024 від 01.08.2024 року про затвердження висновку опікунської ради про доцільність призначення опікуна, затверджено висновок опікунської ради Нижньовербізької сільської ради про доцільність призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 (а.с. 23).

Відповідно до Висновку опікунської ради Нижньовербізької сільської ради про доцільність призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 01.08.2024 №111/2024, орган опіки та піклування Нижньовербізької сільської ради не заперечує щодо призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 (а.с.24).

Частиною 1 ст. 41 ЦК України передбачено, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Відповідно до ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Як зазначено в постанові КЦС ВС від 13.11.2024 у справі №350/375/23 - інститут опіки та піклування має комплексний характер, він створений для захисту особистих немайнових і майнових прав повнолітніх осіб, що за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, а також для піклування про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду, забезпечення їх виховання, навчання та розвитку, а у необхідних випадках і лікування.

Частиною 4 статті 63 ЦК України встановлено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Отже, опікун недієздатного має відповідні обов`язки щодо опіки над такою недієздатною особою (дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням), та не може відмовлятися від їх здійснення без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 163/1251/22 (провадження № 61-7647св24) зроблено висновок, що «законодавець в ЦК України, як основному регуляторі приватних відносин, передбачив конструкцію «звільнення особи від повноважень опікуна». Застосування цієї конструкції зумовлює такий наслідок як припинення повноважень опікуна з моменту його звільнення. Звільнення від повноважень опікуна може відбутися у разі: (а) невиконання ним своїх обов`язків; (б) порушення прав підопічного; (в) поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або соціального захисту».

Пунктом 5.1. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88 передбачено, що опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та

піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане

прохання викликане поважною причиною.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи доказів наявності в ОСОБА_1 об`єктивних причин неможливості повного чи часткового виконання ним обов`язків опікуна. Надана медична документація не доводить неспроможності виконання опікуном своїх обов`язків за станом здоров`я.

Додане до матеріалів апеляційної скарги подання про можливість призначення ОСОБА_2 опікуном над ОСОБА_3 не підтверджує наявність поважних причин для заміни опікуна, а має лише рекомендаційний характер про можливість такої заміни. Крім того, вказаний документ за своїм змістом повністю відповідає висновку опікунської ради Нижньовербізької сільської ради, який надано суду першої інстанції.

Разом з тим, слід вказати, що ОСОБА_2 не перебуває у сімейних та родинних відносинах з ОСОБА_3 , як того вимагає ч. 4 статті 63 ЦК України, а в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_2 зможе виконувати обов`язки опікуна належно.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В спірному випадку доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновків, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності та обґрунтованості. Підстав для її скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин