ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2175/24 Справа № 188/1779/18 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року в цивільній справі номер 188/1779/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у позивачки з відповідачем ОСОБА_1 є спільні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач є батьком малолітніх дітей, проте не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми взагалі не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти і, головне, матеріально не забезпечує їх, хоча судом і винесено рішення про стягнення аліментів.

26.01.2012 року вона звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпро із позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання їхніх спільних дітей, оскільки відповідач відмовився добровільно надавати допомогу на їх утримання.

02 березня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання малолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до їх повноліття на користь матері ОСОБА_5 у розмірі частини усіх видів заробітку ( доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Станом на 31.10.2018 року заборгованість по сплаті аліментів за вищевказаним виконавчим листом становить 129523,44 грн. Розмір нарахованої пені також складає 129523,44 грн. Відтак, усього стягненню підлягає 259046,88 грн.

Позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на її користь заборгованість по аліментам за період з 30.09.2015 року по 06.12.2018 року у сумі 129523,44 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з 30.09.2015 року по 06.12.2018 року у сумі 129523,44 грн.

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня

2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по аліментам за період з 30.09.2015 року по 06.12.2018 року у сумі 129523,44 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 30.09.2015 року по 06.12.2018 року у сумі 24541,42 грн.

В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року - залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення по справі №188/1779/19 від 15.04.2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів.

Доводами апеляційної скарги наведено, оскаржуване рішення підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Відповідач не з`являвся на судові засідання, а також на засідання, на якому було ухвалено оспорюване судове рішення та не повідомив про причини своєї неявки у судові засідання по вказаній справі, оскільки не знав про існування судового процесу та не був належним чином повідомлений про календарні дати проведення судових засідань. Тому вважає, що заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів було ухвалене безпідставно.

Також відповідач вважає безпідставним позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів, оскільки заочним рішенням стягнуто повторно суму, що вже нарахована йому за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з мене аліментів на утримання 2 дітей в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу). Суд при винесені заочного рішення ніяким чином не обґрунтував стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, а лише обґрунтував стягнення пені.

Оскільки відповідача не було повідомлено про слухання справи по стягненню заборгованості з аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, він не міг надати суду докази того, що заборгованість виникла не з його вини.

Наведена в заочному рішенні судом правова позиція, викладена у постанові ВП ВС України від 25.04.2018 року №572/1762/15-ц, стосується лише правил про стягнення неустойки (пені), а ніяк не стягнення заборгованості з аліментів.

Від позивачки ОСОБА_2 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи

апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпро з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини (а.с. 10).

Згідно з довідкою-розрахунком встановлено, що заборгованість по аліментам за виконавчим документом №2-873/2/0417/1534/2012 від 21.03.2012 року станом на 31.10.2018 року становить 129523,44 грн (а.с. 15).

Відповідно до розрахунку, який надала позивачка заборгованість за пенею становить 483679,53 грн (а.с. 2-3).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в певному обсязі.

Апеляційний суд не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині спору про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

За правилами ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду України викладені під час розгляду справи №6-850св17.

Судом встановлено, що згідно з довідкою-розрахунком заборгованість по аліментам за виконавчим документом №2-873/2/0417/1534/2012 від 21.03.2012 року станом на 31.10.2018 року становить 129523,44 грн.

З матеріалів справи вбачається, що будь-яких належних у і допустимих доказів того, що наведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам є неправильним, або існує рішення суду, яким такий розрахунок визнаний недійсним та визначена інша сума заборгованості за вказаний в позовній заяві період, суду надано не було.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині спору про стягнення з відповідача заборгованості по аліментами, оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст. 194-195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині спору про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частинами 1 та 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпро з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

Згідно з довідкою-розрахунком встановлено, що заборгованість по аліментам за виконавчим документом №2-873/2/0417/1534/2012 від 21.03.2012 року станом на 31.10.2018 року становить 129523,44 грн.

Відповідно до розрахунку, який надала позивачка заборгованість за пенею становить 483679,53 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочення сплати аліментів. Перевіряючи правильність наведеного позивачкою розрахунку заборгованості за пенею за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочення сплати аліментів у сумі 24541,42 грн.

Підстав для скасування судового рішення в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на адресу відповідача направлялись судові повістки, що підтверджується конвертами та поштовими повідомленнями від 29.12.2018 року та від 30.01.2019 року про направлення судової повістки, які було повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с. 30, 36)

Зі скриншоту з офіційного сайту «Судова влада України» від 04.04.2019 року вбачається, що Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області викликав до суду відповідача ОСОБА_1 по цивільній справі №188/1779/18 (а.с. 34).

Таким чином, доводи про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення заборгованості по аліментам заслуговують на увагу, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не повному обсязі встановив обставини справи в частині вирішення спору про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам, та ухвалив рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України вказані обставини є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року в частині спору про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам - відмовити.

В іншій частині заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: