ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9525/24 Справа № 191/402/24 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (суддя першої інстанції Твердохліб А.В.),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором 630767062 у розмірі 277854,38 грн. та судовий збір.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором №630767062, станом на 17 липня 2023 року, в сумі 273742 грн. 70 коп., яка складається з:

119543 грн. 39 коп. тіло кредиту

131131 грн. 58 коп. прострочене тіло кредиту;

23067 грн. 73 коп. відсотки за користування кредитом.

В задоволенні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення овердрафту (несанкціанованої заборгованості) у сумі 4111 грн. 68 коп., відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 4105 грн. 30 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без дослідження наявних доказів у справі.

Мотивує скаргу тим, що жодних угод із позивачем у 2022-2023 роках, на яку посилається у позові Банк, відповідачка не укладала. Відповідачкою 31.10.2017 році було підписано оферту з банком б/н. Акцепт, доданий до позову не містить ні мокрої печатки, ні дати підписання.

Вказує, що з наданого Банком розрахунку не вбачається із чого складається сума заборгованості, які відсотки, пеня, або штрафи, комісія нараховані та на яку суму.

Наголошує на тому, що позивачем не надано розрахунку яким чином нараховані відсотки, що не входять до складу тіла кредиту окремо за кредитним договором, окремо за картковим рахунком зі встановленим лімітом, штрафи комісія тощо.

До позову не долучено документи, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» , не надано доказів видачі кредиту.

Зазначає, що Банком не надано розрахунку яким чином була нарахована сума заборгованості.

Відповідачка просила оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не находив.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.10.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» була підписана оферта на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії; анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк»; акцепт на укладення договору про використання факсимільного відтворення власноручного підпису та відбитку печатки при укладенні договору добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток; угоду на використання аналогу власноручного підпису клієнта; договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів; паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 , з факсимільним відтворенням власноручного підпису, отримала кредит.

Паспорт споживчого кредиту містить погоджені стонами основні умови кредитування з урахуванням побажання споживача, а саме: розмір кредитного ліміту від 00 грн. 00 коп. до 12000 грн. 00 коп., на споживчі цілі, безготівковим шляхом, строком на 12 місяців з можливістю пролонгації, з максимальною сумою кредиту 200000 грн. 00 коп., визначеною процентною ставкою 35,99% річних.

Крім того, зазначено, що платежі за додаткові супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору відображені в Тарифах на видачу та обслуговування картки «Максимум» «Максимум-готівка» для фізичних осіб, які суду позивачем не надано.

Згідно Витягу з Державного реєстру банків Акціонерне товариство «Альфа-Банк» від 02.12.2022 року, змінено найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочене найменування - АТ «Альфа банк») на Акціонерне товариство «Сенс банк» (скорочене найменування - АТ «Сенс Банк»), внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на поточний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 31.10.2017 року по 17.07.2023 року.

ОСОБА_1 не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим за останньою утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 17.07.2023 року становить 277854 грн. 38 коп., з яких: з яких: 131131 грн. 58 коп. прострочене тіло кредиту; 23067 грн. 73 коп. відсотки за користування кредитом; 119543 грн. 39 коп. тіло кредиту; 4111 грн. 68 коп. овердрафт (несанкціанована заборгованість).

Задовольняючи позовні вимоги суд вказав про те, що фактично отримані та використані відповідачем, як позичальником, кошти в добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а тому наявні підстави для задоволення позову. Крім того, суд зазначив про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів заперечення факту отримання кредиту позичальником.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» підписала оферту на укладання Угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630767062 за умовами якого АТ«Альфа-Банк» зобов`язався надати кредит зі встановленим лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн., процентна ставка за користування Кредитною лінією для торгових операцій встановлено, або операцій зняття коштів готівкою у розмірі 35,99 % річних. Також підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції Акціонерного товариства АТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк», паспорт споживчого кредиту, в сукупності становлять кредитний договір.

На підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів справи долучено оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної 31.10.2017 року, містить інформацію про процентну ставку за користування Кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою, а також інформацію про суму доступного Кредиту та максимальну суму Кредиту.

Таким чином, ОСОБА_1 підписавши оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630767062, а банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії №630767062.

Викладеним вище спростовуються доводи скаржника, щодо порушення процедури укладення договору між сторонами.

Посилання в апеляційній скарзі про ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі , є безпідставним з огляду на наступне.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку з кредитною карткою, є належним доказом користування відповідачкою кредитними коштами.

Відповідно до вказаної вище виписки, ОСОБА_1 активно користувалась кредитним лімітом,здійснюючи перекази грошових коштів, оплачуючи покупки в магазинах. Більш того, відповідачка здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку.

Зазначене свідчить про визнання та приймання ОСОБА_1 укладення кредитного договору від 31.10.2017 року та отримання нею кредитних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальницею не спростовано твердження позивача про те, що відповідачка користувалась наданими кредитними коштами.

Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем також не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що на порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 156 464,46 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку.

Доказів які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».

Доводи апеляційної скарги не створюють для висновок про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Твердження відповідачки, що позовна заяви була підписана за допомогою факсиміле та посилання на постанову Верховного Суду від 08.07.2021 року у справі №916/3209/20 колегія суддів не враховує, оскільки у даній справі, на яку посилається відповідач, факт підписання документа було встановлено висновком експерта, а в межах даної цивільної справи 191/402/24 такий висновок відсутній та неможливо без спеціальних знань встановити за допою чого було підписано позовну заяву.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 9 грудня 2024 року.

Головуючий суддя О. В. Халаджи