Справа № 369/8297/23
Провадження № 2/369/1319/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у офіційному шлюбі з відповідачкою з 07.08.2004 року по 06.05.2010 року, спільно проживали з 07.08.2004 року до 11.11.2007 року. 09.10.2008 в результаті штучного запліднення народилася донька ОСОБА_7 18.12.2008 Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 2-4263/8 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2008 і до досягнення нею повноліття.

З жовтня 2008 позивач перебував у стосунках з ОСОБА_8 (наразі змінила прізвище на « ОСОБА_6 »). ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_7 . 04.06.2009 ОСОБА_7 було зроблено операцію по ампутації гомілки та стопи, внаслідок чого він отримав статус дитини-інвалід з дитинства. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2009 по справі № 2-1753 з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_7 у розмір 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.06.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у шлюбі народилась донька ОСОБА_9 30.10.2020 року позивач та ОСОБА_8 уклали нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей, а 29.03.2021 року, за спільною заявою ухвалою Святошинського районного суду м. Києва № 759/19082/20 постановлено рішення про розірвання шлюбу між ними.

04.05.2023 повідомленням ВДВС про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 було поставлено до відома про те, що у нього на даний час наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01.01.2011 по 04.05.2023 становить 707 012,29 грн. За основним місцем роботи позивача повідомили про необхідність врегулювання питання заборгованості або звільнення. При спробі домовитись із відповідачкою позивач отримав неприйнятні умови, які фактично позбавляли його можливості забезпечувати власне існування та необхідності утримування двох інших дітей, а тому він вимушений був звільнитись з роботи і на даний час не має місця роботи.

Позивач вважає, що такий розмір аліментів, який стягується з нього на користь відповідачки на утримання їх спільної доньки ОСОБА_7 є невиправдано високим та не справедливим, оскільки на даний час він сплачує щомісячно аліменти на загальну суму 16 465 грн, що складає 78,67 % від загальної суми пенсії. Також, ОСОБА_1 зазначає, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів значно змінився його матеріальний стан, він не працює, є пенсіонером, через неправильне визначення державним виконавцем бази для стягнення аліментів у нього виникла значна заборгованість по сплаті аліментів, стан здоров`я незадовільний, а також він має на утриманні батьків похилого віку. Всі ці фактори в сукупності утруднюють його можливість здійснювати сплату аліментів у визначеному судовими рішеннями та договором розмірі. В той час, як у відповідачки з 2008 значно покращився матеріальний стан, а відповідно покращився і матеріальний стан та забезпечення доньки.

Просив суд визначити єдину частку, що стягується з усіх видів доходів ОСОБА_1 на утримання трьох дітей у розмірі 30% від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку для кожної дитини та зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на користь ОСОБА_5 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 року по справі №2-4263/8 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 з 1/4 до 1/10 від усіх видів заробітку щомісяця.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Янченко А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.08.2023 відкрито позовне провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечення позовних вимог зазначила про те, що донька ОСОБА_7 має ряд складних хвороб з дитинства - порушення опорно-рухового апарату, затримка розумового розвитку та потребує постійного догляду, створення спеціальних умов для навчання. 04.01.2022 прийнято медичний висновок про надання ОСОБА_7 статусу дитини з інвалідністю віком до 18 років. При цьому, позивач добровільно аліменти не сплачував, а тому на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 року по справі №2-4263 відкрито виконавче провадження №23174987 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) Позивач про прийняття такого рішення знав, оскільки приймав участь у судовому засіданні та визнав позовні вимоги. У зв`язку з тим, що позивач самостійно не повідомив державного виконавця про працевлаштування та додаткові джерела доходу, то після здійснення перерахунку за заявою стягувача державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було виявлено, накопичення боргу по сплаті аліментів, який позивач в тому числі зазначає причиною для зменшення розміру аліментів. Також, у відзиві зазначається, що позивач приховав про дохід від здійснення продажу нерухомого майна, а саме квартири, яка була продана на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2018 за ціною 390 777,00 грн. Представник відповідача, також, стверджує, що у 2016 році позивач приймав участь в інвестуванні майнових прав на квартиру від ПрАТ «Київміськбуд» та отримав у 2018 році у власність однокімнатну квартиру, а у березні 2018 позивач приймав участь у фонді фінансування будівництва типу А ЖК «SOLAR CITY», сплативши 842 370,00 грн. та отримав майнові права на ще одну квартиру. Також, у відзиві представник відповідача наголошує на тому, що погіршення стану здоров`я не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач не надає жодного належного та допустимого доказу того, що він не може працювати, а при цьому, при встановлені інвалідності у довідці до акту огляду МСЕК було зазначено, що ОСОБА_1 може бути пристосований до роботи у створених умовах. Крім цього, розмір аліментів, який стягується з позивача, визначений в частці від доходу, та разом на підставі рішень суду становить 50% від його доходу. Решта 6000,00 грн були погоджені позивачем шляхом укладення договору та є не аліментами, а є додатковими витратами на утримання двох дітей, одним з яких є дитина-інвалід. Враховуючи такі обставини, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 24.06.2024 року позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову та просила відмовити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволені.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи з письмових матеріалів та пояснень сторін, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилась донька ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

18.12.2008 Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 2-4263/8 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.11.2008 і до досягнення нею повноліття.

04.01.2022 ОСОБА_7 було надано статус дитини з інвалідністю віком до 18 років.

На підставі заяви ОСОБА_5 у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 23174987 на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 року по справі №2-4263 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.05.2023 року, виданого державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваленком Є.І. вбачається наявність заборгованості скаржника по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_7 на суму 707 012,29 грн.

Також, у позивача та третьої Особи ОСОБА_8 народилось ще двоє дітей - ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , а 30.04.2014 - донька ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до виписки №469 від 04.06.2009 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 було зроблено операцію по ампутації гомілки та стопи та висновком №66 від 08.07.2009 встановлено статус дитини - інвалід з дитинства.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2009 по справі № 2-1753 з ОСОБА_1 стягнено аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_7 у розмір 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.06.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

30.10.2020 року між позивачем та третьою особою - ОСОБА_8 було укладено нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дітей, визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та додаткових витратах на дітей.

Третя особа ОСОБА_8 , також, звернулась до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про відкриття виконавче провадження, на підставі якої було відкрито виконавче провадження № 25281471, на виконання виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва від 24.06.2009 року по справі №2-1753 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу).

За стягненням аліментів на утримання ОСОБА_9 . ОСОБА_8 до суду не зверталась, виконавчі провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 не відкривались.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. При цьому, ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Частиною 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з вимог чинного законодавства, суд має враховувати, що вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, донька позивача та відповідачки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має ряд складних хвороб з дитинства, що призвели до порушення опорно-рухового апарату, порушення інтелектуального розвитку, внаслідок чого дитина потребує створення спеціальних умов для проживання та навчання. Дитині встановлено статус дитини з інвалідністю вже після визначення розміру аліментів, що присуджені на користь відповідачки на утримання доньки, що свідчить саме про погіршення стану здоров`я дитини, та як наслідок збільшення витрат на її лікування та оздоровлення.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 стверджує про те, що у відповідачки значно покращився майновий стан, проте доказів в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України позивачем з даного приводу не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно звільнений 17.05.2023 року з місця роботи, проте, за його заявою, а твердження про те, що його звільнено з підстав наявності в нього заборгованості по аліментах не було підтверджено жодним належним та допустимим доказом Також, не було доведено належними та допустимими доказами наявності зміни його матеріального становища, того, що батьки перебувають на його утримані, та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, що обумовлюють можливість зміни визначеного судом розміру аліментів.

У цілому доводи позивача про значне погіршення його матеріального стану та покращення майнового становища відповідача є припущеннями, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Інші обставини, які були зазначені позивачем як підстава для зменшення розміру аліментів, існували на момент ухвалення судових рішень про стягнення з нього аліментів, а також укладення нотаріально посвідченого договору з відповідачем.

Разом з цим, під час розгляду справи судом було встановлено, наявність у позивача майнових прав на нерухоме майно, які він придбав за оплатним договором, оскільки 21.03.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Житло-Капітал» та ОСОБА_1 було укладено договір №72-2103/2018-6 про участь у Фонді фінансування будівництва в ЖК «SOLAR CITY» на підставі якого позивач отримав майнові права на квартиру за адресою: м. Київ, Святошинська площа 1, сплативши відповідно до квитанції від 21.03.2018 року ціну у розмірі 842 370,00 грн., при цьому позивач не надав суду джерело походження таких коштів, сума яких очевидно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин неможливості працювати позивачем чи наявності у нього будь-яких обмежень для роботи, його перебування на обліку, як безробітного, при цьому, у довідці до акту огляду МСЕК зазначено, що ОСОБА_1 може бути пристосований до роботи у створених умовах. Більше того, позивач сам визнає наявність у нього можливості працювати без обмежень з його фізичним станом, та наголошує про відсутність працевлаштування, яке виникло у зв`язку з наявним розміром заборгованості по сплаті аліментів.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що з позивача стягнено аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 у розмірі та на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі . Обоє дітей є дітьми інвалідами з особливими потребами, а правових доказів для відступлення від рівності прав кожної дитини позивача на утримання від позивача суду не надано.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (§ 78 рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року.

Тому, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.12.2008 у справі №2-4263/8 відповідає вимогам сімейного законодавства, а зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення, у зв`язку з тим, що у позивача погіршилося матеріальне становище, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_7 та суперечитиме її інтересам.

Ураховуючи наведене, приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів, а тому в задоволенні позову потрібно відмовити.

Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст.180, 182, 184, 192 СК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів відмовити у повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП. НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено: 10.07.2024 року.

Суддя А.В. Янченко