Провадження № 2/750/62/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 131 011 грн. 43 коп., витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн. та судового збору в розмірі 2270 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 19.12.2017 між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладеним договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого банк надав відповідачу 40040,04 грн на строк до 19.12.2021 включно. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти, проте ОСОБА_2 умови договору не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 131011,43 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 серпня 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитом в сумі 131 011 грн. 43 коп., 2270 грн. 00 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 8000 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 07 червня 2023 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2022 у цивільній справі №750/11580/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

22 червня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати недійсним кредитний договір № 0 про надання споживчого кредиту від 19.12.2017 укладного між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» та зобов`язати ТОВ «Вердикт Капітал» зробити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 19.12.2017 з часу його укладання, зарахувавши сплачені кошти в рахунок погашення основного боргу за вказаним кредитним договором з урахуванням визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, мотивуючи вимоги тим, що позивач за зустрічним позовом під час укладання кредитного договору повідомила працівників банку, що являється інвалідом І групи по зору та надала підтверджуючі документи, є непрацездатною, потребує стороннього догляду, проте їй не було відмовлено у наданні кредиту. Перед укладанням кредитного договору ОСОБА_2 не була ознайомлена з усією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту. ОСОБА_2 вважає умови договору несправедливими, такими, що суперечать принципу добросовісності та наслідком цього є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Ухвалою суду від 12.07.2023 залучено до участі в справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" як правонаступника прав і обов`язків позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал".

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечувала та просила застосувати строки позовної давності.

Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечували, просили застосувати строки позовної давності, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача за зустрічним позовом заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.12.2017 між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 040 грн 04 коп. на строк до 19.12.2021 включно.

За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору.

Відповідно до п.3.8 кредитного договору процентна ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 55 % річних. Пунктом 3.9 кредитного договору передбачено, що за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлюється в розмірі 62 %, що діє для основної сум заборгованості на дату виникнення такого прострочення.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 40040,04 грн.

27.09.2019 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено договір факторингу №155, відповідно до якого ПАТ «УкрсСиббанк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохілліс Веста», а ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохілліс Веста» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 19.12.2017.

30.09.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-09/19/2, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохілліс Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 19.12.2017.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 21.09.2021 утворилася заборгованість у розмірі 131 011 грн. 43 коп., з якої 39 177 грн. 30 коп. заборгованість по тілу кредиту, 33 131 грн. 06 коп. заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги, 43 271 грн. 55 коп. заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги, 15 431 грн. 52 коп. заборгованість з комісії, що підтверджується розрахунком.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконала, наявну заборгованість у добровільному порядку не погасила, свій контр розрахунок не надала, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 131 011 грн 43 коп. підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.

Відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.ст. 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 продовжуються на строк дії картину.

Таким чином, встановлені ч. 1 ст. 257 ЦК України строки на даний час продовжені.

Враховуючи викладене, первісний позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем за зустрічним позовом вимог чинного законодавства при наданні ним послуг з надання кредиту, а тому суд доходить висновку, що вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як розяснено в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З урахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги те, що в зустрічному позові судом відмовлено за недоведеністю, строк позовної давності до правовідносин не застосовується.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Представником позивача за первісним позовом на підтвердження витрат на правничу допомогу надано заявку на надання юридичної допомоги №25 від 04.06.2021, згідно якої позивач та адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» погодили надання юридичних послуг на суму 20 000 грн.

Згідно витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 16.06.2021 розмір юридичних послуг склав 20 000 грн.

Згідно копії платіжного доручення від 18.06.2021, ТОВ «Вердикт Каптал» сплачено адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» кошти на загальну суму 200 000 грн.

Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (Харківське шосе, 201/203, літ 2А, оф. 602, м. Київ, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (Харківське шосе, 201/203, літ 2А, оф. 602, м. Київ, ), Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (вул. Андріївська, 2/12, м. Київ, ) про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» заборгованість за кредитом в сумі 131 011 грн 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» 1000 грн 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: Харківське шосе, 201/203, літ 2А, оф. 602, м. Київ, ) 2270 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення № від 27.09.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10.06.2024.

Суддя