КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/6201/22 Головуючий у 1 інстанції: Ларіонова Н.М.
Провадження № 22-ц/824/7532/2024 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ»(далі - ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ») про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Зазначає, що працювала в ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» на посаді головного бухгалтера в період з 14 червня 2019 року по 15 липня 2019 року. За період з 14 червня 2019 року по 01 липня 2019 року їй був нарахований аванс в сумі 2 228,00 грн. Також їй була нарахована заробітна плата за період з 01 липня 2019 року по 15 липня 2019 року, що є її останнім робочим днем в сумі 2 292,00 грн. та кінцевий розрахунок зарплати у сумі 968, 00 грн. 11 липня 2019 року їй виплачений аванс за червень місяць у сумі 1 793,54 грн. Після цього жодних виплат ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» їй не здійснювало. ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» має заборгованість по її заробітної плати при звільнені в загальній сумі 3 260,58 грн. (2292,00 грн. + 968,58 грн.). З метою досудового врегулювання конфлікту вона зверталась до ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» з претензією від 02 серпня 2021 року та від 07 грудня 2021 року. Її претензії були залишені ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» без задоволення. З метою захисту своїх порушених трудових прав вона звернулася із скаргою від 23 вересня 2021 року до Державної служби України з питань праці (Держпраці), яка листом від 27.09.2021 року № 6354/2.0/4.1-ЗВ-21 скерувала її скаргу до Головного управління Держпраці у Київській області для розгляду та відповідного реагування в межах повноважень. Головне управління Держпраці у Київській області 27 жовтня 2021 року надало відповідь, , що розгляд її вимог до ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» відповідно до статті 117 КЗпП України належить до виключної компетенції суду.

ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ`заборгованість по заробітній платі у розмірі 3 260,58 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 липня 2019 року по день фактичного розрахунку; моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Просить стягнути з ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 3260,58 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15.07.2019 року по день фактичного розрахунку; моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність нею наявної заборгованості ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» по заробітній платі в розмірі 3260,58 грн. З 14 червня 2019 року по 01 липня 2019 року ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» їй був нарахований аванс в сумі 2 228,00 грн., за період з 01 липня 2019 року по 15 липня 2019 року а нарахована заробітна плата в сумі 2 292,00 грн. та кінцевий розрахунок зарплати у сумі 968, 00 грн. 11 липня 2019 року виплачений аванс за червень місяць у сумі 1 793,54 грн. Інших виплат на її рахунок не надходило. Вказані обставини підтверджуються запискою-розрахунком №1 від 15 липня 2019 року, розрахунковою відомістю за червень 2019 року та випискою по її рахунку. Відповідно суд першої безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, а також завданої моральної шкоди.

Представник ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» № 15 від 14 червня 2019 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного бухгалтера з випробувальним терміном один місяць та з окладом згідно штатного розкладу.

Відповідно до наказу ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» № 19 від 15 липня 2019 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі ст.36 КЗпП України з компенсацією невикористаної відпустки за 2 календарних дня.

28 липня 2021 року та 07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» з претензією щодо виплати заборгованості по заробітній платі, яка за її розрахунком становить 3 260,58 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку. Претензії ОСОБА_1 були залишені ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надано суду належних та допустимих доказів наявності у відповідача ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» заборгованості по заробітній платі в розмірі 3 260, 58 грн., оскільки виплата відповідачем за липень 2019 р. проведена у липні 2019 р., а доказів на підтвердження того, що за червень 2019 р. відповідач не здійснив виплату у червні 2019 року суду не надано.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст.116 КЗпП України строки.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст. 117 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом, обов`язок доведення вчинення певних дій покладається на зобов`язальну сторону. Відповідно, обов`язок доведення виплати заробітної плати працівнику має бути покладений саме на роботодавця, який має володіти відповідною інформацією та доказами.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що за період з 14 червня 2019 року по 01 липня 2019 року їй було нараховано 2 228,00 грн., за період з 01 липня 2019 року по 15 липня 2019 року - 2 292,00 грн. та кінцевий розрахунок зарплати у сумі 968, 00 грн. 11 липня 2019 року їй виплачено 1 793,54 грн. Відтак, у ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» утворилась заборгованість перед нею в сумі 3 260,58 грн.

На підтвердження наявної заборгованості ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» в сумі 3 260,58 грн. ОСОБА_1 надала розрахункову відомість за червень 2019 року, записку-розрахунок №1 від 15 липня 2019 року, виписку з ї рахунку (а.с. 5, 14). Здійснення відповідних нарахувань підтверджується також і копією відомостей ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» за звітний період, що була надана позивачкою (а.с. 13).

ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» не надало доказів на спростування наведених ОСОБА_1 обставин та на підтвердження виплати всіх належних позивачці при звільненні сум, а також доказів на спростування наведених позивачкою розрахунків заборгованості по заробітній платі. Заперечення проти позову обґрунтовувалося лише наведенням положень ЦПК України про обов`язок ОСОБА_1 довести заявлені вимоги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» заборгованості по заробітній платі у розмірі 3 260,58 грн.

Оскільки ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» не здійснило повний розрахунок з позивачкою у день звільнення, ОСОБА_1 має також право на стягнення із ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

Встановлені ст. 117 КЗпП України заходи визначаються як один із видів відповідальності власника (підприємства) перед працівником, підставою такої відповідальності відповідно до зазначеної норми є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Вказана норма застосовується в тому випадку, коли працівника звільнено з роботи, проте, не проведено повного розрахунку, працівник не перебуває у трудових відносинах з підприємством.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 р. у справі № 761/9584/15-ц метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

З урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Загальна сума заборгованості ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» перед позивачкою становить 3260,58 грн. ОСОБА_1 пропрацювала у ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» лише один місяць та була звільнена із займаної посади відповідно до наказу ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» від 15 липня 2019 року. З позовом до суду про стягнення невиплаченої суми ОСОБА_1 звернулася лише 30 липня 2022 року, тобто більше ніж через три роки.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню із ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 117 КЗпП України має бути визначений в розмірі 3 260,58 грн.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» посилалося на пропуск позивачкою строку звернення до суду із даними вимогами. Але такі доводи відповідача не ґрунтуються на нормах КЗпП України.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19, на вимоги працівників про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» не здійснило повного розрахунку із позивачкою, яка заявила до суду вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку одночасно з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі. А тому у суду відсутні підстави для висновку, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду із даним позовом.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачка не довела факт завдання їй ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» моральних страждань внаслідок проведення неповного розрахунку при звільненні у сумі 3260,68 грн., а також того, що дії відповідача вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Колегія суддів враховує незначний розмір заборгованості по заробітні й платі відповідачки, а також те, що питання про стягнення суми заборгованості із одночасним відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_1 порушила через три роки. Колегія суддів вважає, що відновленням порушеного права ОСОБА_1 є стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» на користь заборгованості по заробітній платі в сумі 3260,58 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а таокж середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3260,58 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ТЕХНО-ОЙЛ» в дохід держави підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору. На користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за звернення до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди не підлягають стягненню, оскільки у задоволенні таких вимог судом відмовлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 3260,58 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3260,58 грн. з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНО-ОЙЛ» в дохід держави 992,40 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.