Справа № 195/1893/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

05.12.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., за участю секретаря судового засідання Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна, яке належало померлій матері громадянці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено згідно обтяження №8012481 від 10.12.2014 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45749275 від 09.12.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він являється рідним сином гр.-ки ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджує свідоцтво про смерть, актовий запис №224 від 11.03.2024 року.

Позивач як спадкоємець звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із питанням виплати недоотриманої пенсії у зв`язку з її смертю. В ході чого, йому було відмовлено, так як під час звернення у наявних у нього документах щодо родинного зв`язку зі спадкодавцем, а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , в графі «Мати» записано « ОСОБА_3 » не відповідало прізвищу в свідоцтві про смерть « ОСОБА_3 », чим перешкоджало підтвердженню родинних відносин. З даним питанням позивач звернувся до Томаківського районного суду в Дніпропетровській області, про встановлення факту родинних відносин, рішенням даного суду від 21.06.2024 року, заяву було задоволено, та встановлено факт родинних відносин між ним та його матір`ю ОСОБА_2 .

В подальшому, позивач звернувся до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала його померлій матері ОСОБА_2 , на що він отримав відповідь, що під час перевірки на наявність/відсутність заборон або арешту майна за суб`єктом, ОСОБА_2 , було виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна.

Так, у вересні 2024 року, позивач звернувся до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, яке належало його померлій матері гр.-ці ОСОБА_2 .

Листом від 03.10.2024 року вих. №332410 Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) була надана відповідь, що відповідно до пошуків Автоматизованої системи виконавчого провадження було виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження №45740275, яке було відкрито 09.12.2014 року (з накладенням арешту на майно боржника) на підставі виконавчого листа №195/1023/14-ц від 25.11.2014 року, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення боргу в солідарному порядку на користь КС «Християнська фортеця» в сумі 33 395.12 грн. Виконавче провадження було закінчено 25.02.2018 року на підставі пункту 9 частини статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.10.2024 року №397602159 встановлено, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна №8012481 від 10.12.2014 року, накладений відповідно постанови №45749275 від 09.12.2014 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно померла мати позивача гр.-ка ОСОБА_2 на праві власності має земельну ділянку розмір частки 8,17 (га), кадастровий помер «:01:004:0173».

На даний час виконавче провадження було закінчено, так як було повне виконання рішення по вищевказаному провадженню, але арешт з майна не знято, позивач змушений звернутися до суду із даною заявою.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), був повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, не надав відзив на позов або заяви про визнання позову.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження , суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, суд, керуючись ст.223 ЦПК України, вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною 4 ст.268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 являється рідним сином гр.-ки ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 224 від 11.03.2024 року.

Позивач як спадкоємець звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із питанням виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із її смертю. В ході чого, йому було відмовлено, так як під час звернення у наявних у нього документах щодо родинного зв`язку зі спадкодавцем, а саме свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 в якому, в графі «Мати» записано « ОСОБА_3 » не відповідало прізвищу в свідоцтві про смерть « ОСОБА_3 », чим перешкоджало підтвердженню родинних відносин. З даним питанням позивач звернувся до Томаківського районного суду в Дніпропетровській області, про встановлення факту родинних відносин, рішенням даного суду від 21.06.2024 року, справа №195/979/24 заяву було задоволено, та встановлено факт родинних відносин між ним та його матір`ю ОСОБА_2 .

В подальшому, позивач звернувся до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала його померлій матері ОСОБА_2 , на що він отримав відповідь, що під час перевірки на наявність/відсутність заборон або арешту майна за суб`єктом, ОСОБА_2 , було виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна.

Так, у вересні 2024 року, позивач звернувся до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіональною управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, яке належало його померлій матері гр.-ці ОСОБА_2 .

Листом від 03.10.2024 року вих. №332410 Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) була надана відповідь, що відповідно до пошуків Автоматизованої системи виконавчого провадження було виявлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження №45740275, яке було відкрито 09.12.2014 року (з накладенням арешту на майно боржника) на підставі виконавчого листа №195/1023/14-ц від 25.11.2014 року, виданого Томаківським районним судом Дніпропетровської області про стягнення боргу в солідарному порядку на користь КС «Християнська фортеця» в сумі 33 395.12 грн.

Виконавче провадження було закінчено 25.02.2018 року на підставі пункту 9 частини статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.10.2024 року №397602159 встановлено, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження, а саме арешт нерухомого майна №8012481 від 10.12.2014 року, накладений відповідно постанови №45749275 від 09.12.2014 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно померла мати позивача гр.-ка ОСОБА_2 на праві власності має земельну ділянку розмір частки 8,17 (га), кадастровий помер «:01:004:0173».

На даний час виконавче провадження було закінчено, так як було повне виконання рішення по вищевказаному провадженню, але арешт з майна не знято.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у п. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст.ст.316,317,319 ЦК України регламентовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а,ст.321 ЦК України, - що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).А, відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 та ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналізуючи вимоги діючого законодавства України, обставини справи, виходячи з того, що виконавче провадження №45749275 від 09.12.2014 року державним виконавцем 25.02.2018 року закінчено на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (фактичне повне виконання рішення), накладений арешт не було знято, строки сплинули та справа виконавчого провадження знищена, в контексті ст.55 Конституцій України, позивач позбавлений права розпоряджатися вищевказаною власністю, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить суд не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст.16,19,76-89,263, 264,268,274-279,280-283 ЦПК України, ст.ст.16,316-317,321,391 Цивільного кодексу України, ст.ст.56,59,60 Закону України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна, - задовольнити.

Зняти арешт зі всього нерухомого майна, яке належало померлій матері громадянці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено згідно обтяження №8012481 від 10.12.2014 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №45749275 від 09.12.2014 року.

Сплачений у справі ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн., залишити в дохід держави, звільнивши від відшкодування таких витрат Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Повне рішення складено 10.12.2024 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: Д. М. Скрипченко