Справа № 463/3486/24 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/2524/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Ковальчука Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 03 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп», у якому просив стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 4 515 123 грн. пені, 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також інші судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 03 березня 2020 року між ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» та ОСОБА_2 було укладено попередній договір на купівлю квартири АДРЕСА_1 (в подальшому «Попередній договір» та «Квартира»). Відповідно до пункту 1.1 Попереднього договору його сторони, за умови належного виконання ними зобов`язань встановлених цим договором, зобов`язувались у майбутньому та на визначених цим договором умовах укласти та належним чином оформити у формі, яка встановлена чинним в Україні законодавством, договір купівлі-продажу Квартири (основний договір).

Згідно з положеннями розділу 2 «Порядок розрахунків» Попереднього договору позивач зобов`язувався оплатити вартість Квартири в розмірі 394 035 гривень, що на момент укладення цього договору у доларовому еквіваленті становило 15 877 доларів США і що позивачем було виконано. При цьому пунктом 1.1 Попереднього договору було встановлено обов`язок ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Рубікон Груп» здати будинок, в якому знаходиться Квартира, у III кварталі 2021 року, проте станом на сьогодні відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання та не здано цей будинок в експлуатацію. Відтак, позивач вважає, що відповідач прострочує надання йому визначеного договором матеріального блага, а саме Квартири, у зв`язку з чим порушує право позивача, як споживача відповідної послуги, на вчасне отримання такої, а тому останній у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» набув право на нарахування відповідачу пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення виконання зобов`язання, що (з урахуванням того, що вартість простроченої послуги становить 412 340 гривень) за період з 15 квітня 2023 року по 15 квітня 2024 року (тобто за 365 днів) становить 4 515 123 гривні пені, які і є предметом позовних вимог (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 46-49).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав нікчемності Попереднього договору, не звернув увагу на те, що предметом спору у даній справі є стягнення пені, яка виникає не із змісту Попереднього договору, а у відповідності до статті 11 ЦК України та частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: «у зв`язку із не наданням Апелянту відповідної послуги із будівництва житла, яка була оплачена апелянтом у повному обсязі», оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» «є спеціальним законом у сфері захисту прав споживачів та має відповідний пріоритет у застосування у випадку конкуренції відповідних правових норм» (а.с. 54-55).

Апелянт та його представник, будучи своєчасно (29.10.2024 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи 09.12.2024 року (а.с. 81-83), в судове засідання не з`явилися. При цьому представник апелянта, адвокат Масюк М.В., в день апеляційного розгляду справи (09.12.2024 року) надіслав на адресу суду заяву про відкладення апеляційного розгляду справи на інший день, покликаючись при цьому на свою участь «в іншій справі, яку було призначено раніше», однак не долучивши до цієї заяви жодних доказів на підтвердження наведеного у ній.

Розглянувши вищезгадану заяву про відкладення розгляду справи на інший день, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього клопотання, з огляну на наступне.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається зі змісту доводів, які наведено у позовній заяві та апеляційній скарзі, в ході апеляційного розгляду справи підлягає дослідженню та з`ясуванню питання законності позовних вимог, які обґрунтовуються договірними відносинами між сторонами спору і не потребують особистих пояснень учасників справи.

При цьому слід відмітити те, що заява представника позивача про відкладення апеляційного розгляду справи не містить жодних пояснень стосовно неявки в судове засідання самого позивача.

У позивача та його представника була можливість для наведення суду наявних у них доводів у поданій до суду апеляційній скарзі.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та його представника на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї додатків, позивачем позовна вимога про стягнення з відповідача 4 515 123 грн. пені обґрунтовується фотокопіями Попереднього договору з додатковими угодами до нього (а.с. 5-13) та фотокопією довідки відповідача про отримання останнім від позивача 412 340 грн. «згідно Попереднього договору» (а.с. 14), а також посиланням на статті 1 та 10 (частина 5) Закону України «Про захист прав споживачів».

У преамбулі позовної заяви міститься посилання на те, що «цей позов пред`являється з приводу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: …».

А у Попередньому договорі купівлі-продажу квартири предметом цього договору зазначено те, що його сторони «зобов`язуються у майбутньому … укласти та належним чином оформити… Договір купівлі-продажу квартири …» (пункт 1.1).

За вищенаведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що предметом укладеного між сторонами Попереднього договору є не виконання робіт (надання послуг) щодо будівництва квартири, а зобов`язання у майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири.

В той же час, частиною 1 статті 635 ЦК України встановлено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

А за змістом статті 657 ЦК України, договори відчуження нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним та (відповідно) не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (стаття 216 ЦК України).

Відтак, за нікчемності Попереднього договору, не можуть існувати такі юридичні наслідки, як нарахування та стягнення пені за прострочення виконання робіт або надання послуг, передбачених цим Попереднім договором, оскільки і у частині 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги) міститься посилання на роботи/послуги «згідно з договором» (а останній у даному випадку є нікчемним).

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 03 липня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.