ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/209/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №692/1024/23 Категорія: 301030500 ЛЕВЧЕНКО Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.
секретар Любченко Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 02.11.2023 (повний текст складено 07.11.2023, суддя в суді першої інстанції Левченко Л.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив зобов`язати відповідача знести /розібрати/ розташовану по лінії В-А земельної ділянки кадастровий №:01:001:1244, некапітальну споруду з шиферу, яка розміщена по АДРЕСА_1 , мотивуючи про те, що він є власником земельної ділянки кадастровий №:01:001:1244, площею 0,25га, для будівництва і обслуговування житлового будівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 . Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 . У 2021 році відповідач побудувала і в даний час продовжує будувати, по лінії В-А, некапітальну споруду з шиферу, довжиною 21 м, шириною 1,7м, висотою 2,2м, яку використовує для зберігання дров. Покрівля вказаної споруди має нахил в сторону земельної ділянки позивача, а тому атмосферні опади з неї потрапляють на земельну ділянку позивача, що створює для нього значні незручності. З даного приводу він звертався до органу місцевого самоврядування, однак вжиті ним заходи досудового врегулювання спору результатів не дали. Вказує, що відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» мінімальні відстані від господарських споруд до меж сусідніх ділянок становлять 1 м та дозволено встановлення парканів на межі сусідніх ділянок. Вважає, що некапітальна споруда побудована відповідачем по межі суміжних земельних ділянок з порушенням діючих державних будівельних норм, що порушує права позивача на користування його земельною ділянкою.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 02.11.2023 позовні вимоги у справі відхилено з посиланням на необґрунтованість тверджень позивача про порушення його прав на земельну ділянку збудованою відповідачем спорудою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач 04.12.2023 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що у підтвердження своїх вимог він надав необхідні докази, зокрема, результати обстеження комісії органу місцевого самоврядування, отже судом при вирішенні спору не було враховано наявні у справі матеріали. Суд не допитав позивача як свідка.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав №330862299 від 02.05.2023 позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1244.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначена земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , та має цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно доданого кадастрового плану земельної ділянки, від А до Б землі Великохутірської сільської ради, від Б до В ОСОБА_1 , від В до А - ОСОБА_2 (відповідач у справі).

Згідно відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Коновалу М.В. № 02-40/618 від 22.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний земельний спір. Земельні ділянки не приватизовані, чіткої межі немає. Двір ОСОБА_1 відгороджено металевою сіткою, що є умовною межею. ОСОБА_2 побудувала шиферний паркан на відстані 0,5 м. від сусіднього паркану. Також зазначено про обов`язок дотримання добросусідських відносин та рекомендовано врегулювати спір дипломатичним шляхом знайшовши спільну мову з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Коновалу М.В. № 02-40/512 від 01.06.2022 комісія виконавчого комітету 10.05.2022 обстежила земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановила, що двір відгороджено металевою сіткою, яка вважається умовною межею, шиферний паркан ОСОБА_2 відступлений від сусідньої огорожі з металевої сітки. Також комісією встановлено, що побудована з шиферу споруда ОСОБА_2 знаходиться нижче курника ОСОБА_1 , тому вода з неї не може підтікати під його господарську споруду курник. Комісія зобов`язала ОСОБА_2 побудувати відвід для води, що та й зробила та надала відповідні докази. Повідомлено про необхідність у відповідності до Земельного кодексу підтримувати добросусідські відносини.

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району № 02-40/887 від 06.07.2023 ОСОБА_1 роз`яснено про визначену ЗУ «Про благоустрій» та затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №104 від 26.04.2019 норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від господарських споруд до меж сусідніх ділянок, які становлять 1 м та дозволено встановлення парканів на межі сусідніх ділянок. Зазначено, що наявність правопорушень у діях громадян визначають правоохоронні органи.

Згідно відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району № 02-40/1277 від 21.09.2023 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,25 га, перебуває у приватній власності ОСОБА_2 , правовстановлюючі документи по Великохутірській сільській раді відсутні.

На чорно-білих фото (а.с. 12-15), наданих позивачем разом з матеріалами позову зображено ділянки місцевості без пояснювальних написів. Зокрема, наявні зображення будинку та частини вулиці, огорожі з металевої сітки та шиферу і споруди з шиферу за нею. Вказані фото не містять відомостей про обставини (дата час, місце) зображеного на них.

Відповідно до копії рішення № 31-10/VІІІ від 13.06.2023 Великохутірської сільської ради Золотоніського району затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 в межах населеного пункту АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1249 за вказаною адресою.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 336583535 від 22.06.2023 ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,25га, кадастровий номер :01:001:1249.

За витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 21.04.2023, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1249, площею 0,25га розташована по АДРЕСА_1 та має цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до наданих відповідачем кольорових фото (а.с. 46-51) на них зображено ділянки місцевості та будівлі. Фото містять пояснювальні написи, хоча й не містить даних про час їх виготовлення. На фото зображені ділянки місцевості з спорудами позивача та відповідача (згідно пояснювальних написів) та розділювальної огорожі. При цьому на будівлі з шиферу вбачається наявність влаштованого водовідведення.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району № 02-40/1471 від 12.10.2023 ОСОБА_2 , комісією у складі працівників сільської ради (наведено склад працівників) та поліцейського офіцера громади проведено виїзд на місце спору за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , за заявою ОСОБА_1 що містить прохання сприяти перебудуванню паркану сусідом або підняття покрівлі його прилеглої будівлі. У ході обстеження встановлено, що межі в натурі не вибиті, що не дає змоги точно визначити де проходять межі з сусідом. Згідно межі, що існувала до здійснення приватизації ділянки, сусідка ОСОБА_2 встановила паркан, відступивши 40 см від ймовірної межі та відразу за парканом збудувавши шиферний сінник, на даху якого виявлено водовідведення. При цьому, у ОСОБА_1 побудовано господарську будівлю, сінник та туалет на відстані 40 см. від ймовірної межі. Заявнику роз`яснено норми ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» щодо мінімальних відстаней від господарських споруд до меж ділянок, рекомендовано підтримувати добросусідські відносини, врегулювати спір мирним шляхом, запросити спеціалістів для встановлення меж земельних ділянок. ОСОБА_2 рекомендовано продовжити водовідведення та зайнятись приватизацією своєї земельної ділянки із встановленням меж ділянки в натурі.

Звернувшись до суду зі вказаним позовом, позивач вказував, що на межі його земельної ділянки та суміжної земельної ділянки відповідач розмістила споруду із шиферу, атмосферні опали з якої стікають на земельну ділянку позивача, що порушує його прав.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Як встановлено п. г), е) ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Крім того, згідно положень ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. При цьому земельні ділянки сторін є приватизованими, межі земельних ділянок встановлено і сторони їх погодили, спір за межі наразі відсутній.

Одночасно позивач стверджує про те, що споруда відповідача з шиферу, яка є некапітальною будовою та розташована на земельній ділянці відповідача, тобто власника, внаслідок стікання з неї атмосферних опадів на земельну ділянку позивача порушує права останнього.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, урахувавши наявні у справі матеріали, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у справі про те, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача, адже спірна некапітальна споруда з шиферу, обладнана системою водовідведення, що вбачається з наданих фотографій, розташована на земельній ділянці відповідача, що відповідає приписам ч.1 ст.316 ЦК України про те, що право власності здійснюється особою за власною волею.

Крім того, доводи про стік води з покрівлі споруди під час опадів спростовуються наявними в матеріалах справи фотографіями, а також інформацією Великохутірської сільської ради, відповідно до яких на покрівлі навісу відповідачем зроблені відливи, які обмежують потрапляння стоків води на земельну ділянку позивача, що також відповідає рекомендаціям органу місцевого самоврядування відповідачу, тому порушень правил добросусідства у даному випадку не встановлено.

Апеляційні доводи скаржника у даній справі таких висновків суду не спростовують, адже результати обстеження комісії органу місцевого самоврядування, про які вказав скаржник, не свідчать про факт потрапляння атмосферних опадів зі споруди відповідача на земельну ділянку позивача, тобто не підтверджують стверджуване порушення його прав.

При цьому позивачем не надано суду відповідних висновків експерта чи інші докази у справі, які б вказували на те, що дійсно відповідачкою порушені вимоги чинного законодавства, і вказані порушення призвели до негативних наслідків у позивача і наявність таких наслідків у вигляді руйнування, зокрема, сінника, який за словами позивача, був побудований ще його батьками в середині минулого сторіччя, та наявність причинного зв`язку між діями та наслідками цих дій відповідачки. Жодних клопотань у судах першої та апеляційної інстанції позивач з приводу призначень експертизи у даній справі не заявляв.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 02.11.2023 у цій справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 02.11.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 10.01. 2024.

Суддя-доповідач

Судді