Справа № 148/640/22
Провадження № 22-ц/801/251/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 рокуСправа № 148/640/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у складі судді Саламахи О. В. від 06 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в:

10 травня 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 02 лютого 2015 року № 699945203 в розмірі 667370,23 грн, що складається: 188720,74 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 104403,68 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 307798,48 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 66447,33 грн заборгованість за штрафом/пенею.

Покликалось на те, що 02 грудня 2015 сторони уклали кредитний договір № 699945203, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 200246,73 грн, строком кредитування 48 місяців.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань того ж дня вони уклали договір застави, предметом якого було рухоме майно: автомобіль марки Jeep, модель Grand Cherokee, тип загальний легковий Універсал-В, що зареєстрований 19 листопада 2015 року Центром ДАІ 0544, рік випуску автомобіля 1995, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , що належав на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 19 листопада 2015 року Центром ДАІ 0544.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 21 листопада 2021 року виникла заборгованість у зазначеному розмірі.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 червня 2023 року замінено первісного позивача ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» на його правонаступника Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»»).

Рішенням цього ж суду від 06 листопада 2023 року у позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №699945203 від 02 грудня 2015 року, а відповідач, в свою чергу, отримав кредитні кошти та не повернув їх у встановлений договором строк, а тому позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими. Але оскільки останній платіж з погашення тіла кредиту був здійснений ОСОБА_1 16 квітня 2016 року, з погашення суми нараховнаних процентів 16 листопада 2016 року, а з позовом ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернулось у травні 2022 року, суд прийшов до висновку, що позивачем пропущено установлений статтею 257 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строк загальної позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЄАПБ»», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що кредитним договором № 699945203 від 02 грудня 2015 року встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. Відповідно перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Звертало увагу, що останній платіж на погашення боргу було внесено 01 лютого 2021 року в розмірі 5000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 30 січня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 02 грудня 2015 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та на отримання кредиту на суму 200246,73 грн на строк 48 місяців, починаючи з 02 грудня 2015 року. В заяві вказані: вид зобов`язання, сукупна вартість кредиту, база нарахування та її розмір. Зокрема визначено початковий процент 2 % від суми кредиту, щомісячні проценти 2,39 % від суми кредиту, річні проценти 14,99 % від суми боргу за договором, щоденна пеня 0,3 % від загальної суми прострочення (Т. 1 а. с. 5 6).

Згідно з графіком платежів погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 10388, 65 грн, з останнім терміном погашення 13 грудня 2019 року (Т. 1 а. с. 6 7).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» станом на 23 листопада 2021 року борг ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 лютого 2015 року № 699945203 становив 667370,23 грн, з яких: 188720,74 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 104403,68 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 307798,48 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 66447,33 грн заборгованість за штрафом/пенею (Т. 1 а. с. 12 14).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору від 02 лютого 2015 року № 699945203 він допустив заборгованість перед ТОВ «ВК «Центр фінансових рішень»», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ЄАПБ»» в розмірі 667370,23 грн, що складається: 188720,74 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 104403,68 грн прострочена заборгованість за річними процентами; 307798,48 грн прострочена заборгованість за щомісячними процентами; 66447,33 грн заборгованість за штрафом/пенею, висновки суду у цій частині сторонами не оскаржуються.

Повністю погодитись з таким висновком не можна з огляду на таке.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1056-1 ЦПК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У договорі кредиту установлена фіксована процентна ставка в розмірі 14,99 % річних від суми боргу за кредитом (від суми залишку кредиту). Натомість щомісячні проценти, визначені пунктом 3.3.2 умов та правил отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центо Фінансових рішень»», як такі, що обчислюються від суми кредиту та нараховуються щомісячно, за своїм змістом фактично є комісією за обслуговування кредиту, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Центо Фінансових рішень»» за щомісячними процентами в розмірі 307798,48 грн.

Не можна також повністю погодитись із висновком суду щодо застосування наслідків спливу позовної давності.

Так відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 257 258 ЦК України, встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною п`ятою статті 261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд першої інстанції правильно виснував, що перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Установивши, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач був обізнаний, ознайомлений та погодився з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписуючи заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, що може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, зокрема в частині збільшення строку позовної давності до 10 років, прийшов до правильного висновку про застосування відповідно до статті 257 ЦК України загальної позовної давності у три роки до вимог про стягнення тіла кредиту і процентів, проте залишив поза увагою, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосуванню підлягає спеціальна позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України), а також не правильно визначився з початком перебігу позовної давності по кожному з прострочених платежів, зокрема вважаючи, що право за усіма платежами виникло з часу сплати ОСОБА_1 останніх платежів: 16 квітня 2016 року по тілу кредиту та 16 листопада 2016 року по процентах за користування кредитом.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто обов`язок позичальника достроково повернути суму позики, що залишилась та сплатити проценти виникає лише у разі пред`явлення відповідної вимоги позикодавцем.

Уразі відсутності такої вимоги застосуванню підлягають загальні норми щодо строку виконання зобов`язання.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи в межах строку дії кредитного договору ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не зверталось до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилась та сплати процентів. Строк дії договору кредиту установлено в 48 місяців, з визначенням останнього платежу 13 грудня 2019 року, з позовом ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» звернулось 10 травня 2022 року, а тому вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів за користування ним (щомісячних платежів), в межах трьох років, що передували зверненню з позовом, пред`явлені в межах строку позовної давності.

Таким чином оскільки вимоги про стягнення тіла кредиту та процентів з травня 2019 року по грудень 2019 року заявлено в межах строку позовної давності суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у їх стягненні.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір основного зобов`язання за кредитом (тіло кредиту і проценти) з травня 2019 року до грудня 2019 року (закінчення строку дії договору кредиту) відповідно до графіку платежів: 42398,63 грн (5073,12 грн + 5089,86 грн + 5240,34 грн + 5265,53 грн + 5322,26 грн + 5404,62 грн + 5465,30 + 5537,60 грн) борг за тілом кредиту, 2442,79 грн (539,63 грн + 512,89 грн+ 362,41 грн + 337,22 грн + 280,49 грн + 189,13 грн + 137,45 грн + 64,57 грн) річні проценти, а всього 44841,42 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції зарахування 01 лютого 2022 року 5000,00 грн на погашення процентів за кредитом як підстави для переривання строку позовної давності, оскільки вони спростовуються змістом самого рішення, у якому суд правильно зазначив, що за змістом статті 264 ЦК України вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у постанові від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16.

Автоматичне погашення простроченої заборгованості не вважається визнанням боргу та підставою для переривання перебігу позовної давності, оскільки не являється результатом вольових дій боржника.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що поданий позивачем з позовною заявою розрахунок заборгованості не містив відомостей про сплату ОСОБА_1 будь-яких коштів на погашення кредиту після 16 листопада 2016 року. Надаючи з відповіддю на відзив після установленого частиною другою статті 82 ЦПК України строку довідку від 28 червня 2022 року про рух коштів по кредиту ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»» не клопотало про поновлення строку на подання цього доказу, не навело причин неможливості його подання у встановлений процесуальним законом строк. Формування ж цієї довідки самими позивачем вже після зробленої у відзиві на позов заяви представниці відповідача адвоката Мишковської Т. М. про застосування позовної давності викликає обґрунтовані сумніви у достовірності наведених у ній даних. При цьому звертає на себе увагу також те, що зазначаючи у цій довідці про зарахування на погашення кредиту 37000 грн за період з березня 2020 року по лютий 2021 року, загальна сума боргу порівняно з тією, що була обрахована у розрахунку заборгованості станом на 23 листопада 2021 року не змінилась.

Щодо вимоги про стягнення неустойки (штраф/пеня), то апеляційний суд виходить із такого.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

У заяві на отримання кредиту від 02 грудня 2015 року сторони визначили пеню в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, а тому вона повинна нараховуватись так: 44841,42 грн сума основного боргу в межах позовної давності Х 0,3 % Х 365 днів = 49101,35 грн.

Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі апеляційний суд виходить із такого.

При поданні позовної заяви та апеляційної скарги позивачем сплачено, відповідно 10010,55 грн та 15015,83 грн. Доказів понесення сторонами інші судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у справі немає.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: сплачена за подання позовної ((44841,42 грн + 49101,35 грн) розмір задоволених позовних вимог) / 667370,23 грн (ціна позову) Х 10010,55 грн (сума судового збору, сплачена за подання позовної заяви) = 1409,14 грн, а також сплачена за подання апеляційної скарги ((44841,42 грн + 49101,35 грн) розмір задоволених позовних вимог) / 667370,23 грн (ціна позову) Х 15015,83 грн (сума судового збору, сплачена за подання апеляційної скарги) = 2113,71 грн.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2023 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», 01032, м. Київ, ул. Симона Петлюри, 30, ЄДРПУО 35625014, 93942 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот сорок дві) грн 77 к. боргу за договором кредиту від 02 лютого 2015 року № 699945203, з яких: 42398 (сорок дві тисячі триста дев`яносто вісім) грн 63 к. борг за тілом кредиту, 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн 79 к. річні проценти, 49101 (сорок дев`ять тисяч сто одна) грн 35 к. пеня, а також 1409 (тисячу чотириста дев`ять) грн 14 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 2113 (дві тисячі сто тринадцять) грн 71 к. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 28 березня 2024 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета