Провадження № 2/686/5617/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 грудня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді - Дем`янова Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання - Ткаченко Л.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

До суду 24.07.2024 надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування Хмельницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування поданого позову позивачем зазначено про те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 29.03.2013 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис №362, який згідно із рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.05.2017 розірвано.

У подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивач, після розлучення Відповідачка, мати неповнолітнього ОСОБА_5 , переїхала проживати в інше місце проживання, залишивши сина на виховання батькові, перестала виконувати свої батьківські обов`язки.

З 2020 року постійно проживає за межами території України, де з нею періодично проживала донька ОСОБА_6 , яка станом на сьогоднішній день живе окремо.

Позивач стверджує, що відповідачка телефонує до неповнолітнього ОСОБА_5 2-3 рази в рік, участі в його житті не приймає, матеріальної підтримки на його виховання, розвиток та забезпечення усім необхідним не надає.

В 2023 році неповнолітньому ОСОБА_5 проведено важке оперативне лікування. Згідно із довідкою від 17.11.2023р. з дитиною перебував батько дитини, тобто позивач.

Відповідно до довідки КЗ ЗСО «Ліцей №2 Хмельницької міської ради» від 24.06.2024р. №01- 41/293 навчанням дитини ОСОБА_3 , цікавиться його батько ОСОБА_1 , який відвідує батьківські збори.

Згідно довідки від 24.06.2024р. від педіатра неповнолітнього ОСОБА_5 за наданням медичної допомоги для сина, звертається батько ОСОБА_5 ОСОБА_1 . Педіатр матір хлопчика не бачила.

Зі змісту акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.06.2024 слідує, що позивач проживає разом із сином ОСОБА_5 , 2007р.н., в кв. АДРЕСА_1 . З 2017 року і по сьогоднішній день мати ОСОБА_5 жодного разу не була помічена за місцем його проживання, її речей в квартирі не виявлено. До голови ОСББ «Франківське 8» мати дитини щодо недопущення її до житла батьком дитини, не зверталася.

На підставі викладених обставин, позивач вважає, що відповідачка участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, його життям та здоров`ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто самоусунулася від його виховання та утримання.

На думку позивача вона умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітнього сина, його підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти; проживає окремо, не приймає участі в його утриманні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивача, вказують на умисне, свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та його ухилення від виховання дитини.

Із врахуванням викладених обставин, ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви за викладених у позовній заяві обставин та вказав, що після розлучення із ОСОБА_2 практично відносини із нею не підтримує. Спілкування існує, однак воно носить більш формальний характер. Колишня дружина не надає жодної допомоги на утримання дитини, не приймає участі у його вихованні, не проявляє жодної турботи. Свідченням цього є те, що мати навіть не приїжджала до сина коли останній перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні.

Також позивач вказав про те, що в примусовому порядку щодо стягнення аліментів від ОСОБА_7 на утримання сина не звертався, до служби у справах дітей щодо неналежного виконання батьківських обов`язків з боку матері також не звертався. Наразі відповідачка проживає у м. Варшава Республіки Польща, останній раз приїжджала в Україну на випускний вечір до їх доньки. Саме тоді і спілкувалась безпосередньо із сином ОСОБА_5 .

Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву не скористалася. Про причини неможливості з`явитися суд не повідомляла.

Від представника органу опіки та піклування Хмельницької міської ради на адресу суду 10.12.2024 надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Згідно наданого висновку третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

Ухвалою суду від 05.09.2024 зобов`язано орган опіки та піклування Хмельницької міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері неповнолітньої дитини ОСОБА_3

30.10.2024 на адресу суду від органу опіки та піклування Хмельницької міської ради надійшов висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 07.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У ситуації, що розглядається, суд прийшов до висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 11.12.2024 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції здійснено відповідний актовий запис №2287 від 26.09.2007. Указані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.07.2013. Матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

18.05.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Указані обставини підтверджуються копією рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.05.2017 у цивільній справі № 686/6916/17.

Судом також встановлено те, що позивач ОСОБА_1 разом із сином Горбатюком ТС. Фактично проживають разом за адресою: АДРЕСА_2 . Указані обставини підтверджуються копією акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.06.2024. Згідно відомостей із указаного акту сім`я складається із двох членів, а саме батька та сина. З 2017 року мати ОСОБА_3 ОСОБА_8 жодного разу не була помічена за місцем проживання , її речей в квартирі не виявлено. До голови ОСББ «Франківське 8» мама дитини щодо недопущення її до житла дитини батьком не зверталась. Усі платежі ОСББ сплачує батько.

Також судом встановлено що позивач у справі ОСОБА_1 не стягував у примусовому порядку із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини.

В 2023 році неповнолітньому ОСОБА_5 проведено оперативне хірургічне лікування. Згідно із довідкою від 17.11.2023р. з дитиною перебував батько дитини.

Відповідно до довідки КЗ ЗСО «Ліцей №2 Хмельницької міської ради» від 24.06.2024р. №01- 41/293 навчанням дитини ОСОБА_3 , цікавиться його батько ОСОБА_1 , який відвідує батьківські збори.

Згідно довідки від 24.06.2024р. від педіатра неповнолітнього ОСОБА_5 за наданням медичної допомоги для сина, звертається батько ОСОБА_5 ОСОБА_1 . Педіатр матір хлопчика не бачила.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 повідомила про те,що сім`ю ОСОБА_10 знає вже тривалий час , спілкується із позивачем та його сином не дуже часто, однак жодного разу не бачила за місцем їх проживання матері ОСОБА_11 . Чи надає мати фінансову допомогу на утримання дитини та чи займається її вихованням їй не відомо. Також свідку не відомо як часто мама спілкується із сином та чи зустрічається із ним поза межами місця проживання.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні вказала, що перебуває у цивільному шлюбі із братом позивача, а тому їй відомо про обставини, які є предметом розгляді у суді. У своїх свідченнях вказала на те, що достовірно їй не відомо чи телефонує мати до сина і як часто вони спілкуються між собою, однак підтвердила ті обставини, що батько самостійно фінансово утримує ОСОБА_5 , а також займається його вихованням, оскільки мати за останні роки в Україну не приїжджала.

Неповнолітній ОСОБА_3 , який був допитаний в якості свідка, повідомив про те, що з мамою періодично спілкується, однак він в більшості випадків їй пише повідомлення через месенджери, а вона до нього телефонує. Останній раз спілкувався в жовтні 2024 року. Зі слів ОСОБА_3 , мати до нього телефонує, в ході розмови розпитує про стан його справ, однак реальну турботу не проявляє, оскільки коли він перебував у лікарні і потребував її підтримки, вона до нього не приїхала.

При цьому, свідок вказав на те, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він відвідував маму у Польщі, протягом 2 тижнів проживав разом із нею, відносини у цей період часу були нормальними.

Також ОСОБА_3 підтвердив те, що повне його матеріальне забезпечення та фінансове утримання здійснює батько самостійно.

Зі змісту наданого органом опіки та піклування Хмельницької міської ради висновку від 24.10.2024 № 2685/01-31 встановлено, що органом опіки та піклування не отримано інформації, яка підтверджує винну поведінку матері, свідоме та систематичне нехтування батьківськими обов`язками, ухилення від виховання і утримання дитини, попередження її про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Також органом опіки та піклування не отримано підтвердження того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав змінить життя дитини на краще. Як зазначає орган опіки та піклування, ухилення від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини. Таких обставин в ході розгляду питання та підготовки висновку органом опіки та піклування не встановлено. Як зазначено у висновку, відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтримав позицію батька, висловлену в позові. При цьому зазначив, що рідко але нормально спілкується із матір`ю.

У зв`язку із встановленими обставинами у справі орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 є відносини, які пов`язані із позбавленням батьківських прав (сімейні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (указані правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 у справі

№ 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що він є сином відповідача у справі ОСОБА_3 , а також те, що мати дитини проживає окремо від них.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав матері неповнолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_2 , посилався на те, що вона не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, не забезпечує його фінансово, не турбується про його повноцінний розвиток, натомість повністю усунулася від участі у його житті.

Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстав для відступлення від вказаних висновків Верховного Суду немає, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

За результатами судового розгляду справи, із врахуванням пояснень позивача щодо підстав для задоволення позову, досліджених у судовому засіданні письмових доказів, а також допитаних в якості ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

З наявних у справі доказів, у тому числі із висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з мамою сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.

Суд погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батька батьківських прав.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків.

Не підтвердили указані обставини також і допитані в судовому засіданні свідки. З показів свідків слідує, що мати не утримує фінансово свою дитину, однак позивач не вживав відповідних заходів щодо стягнення коштів на утримання сина в примусовому порядку.

Судом не встановлено за результатами розгляду справи про позбавлення батьківських прав обставин гострої соціальної необхідності у цьому, оскільки фактичні взаємовідносини між сином та мамою дійсно створюють певні труднощі у налагодженні стосунків, однак це не свідчить про те, що мати усувається від виховання та утримання свого сина, не цікавиться його життям та навпаки бажає в подальшому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

Встановлені судом обставини у справі не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Та обставина, що ОСОБА_2 тимчасово перебуває за кордоном, не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Також позивач ОСОБА_1 при розгляді спору не довів суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей.

ОСОБА_2 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів.

Суд, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, дійшов висновку про відмову у позові.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками матір`ю ОСОБА_2 , в позовній заяві взагалі не наведено підстав для позбавлення її батьківських прав. Зі слів позивача, вона спілкується із сином та підтримує з ним зв`язок. Згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, не встановлено вини ОСОБА_2 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків та належного обґрунтування доцільності позбавлення її батьківських прав, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_2 , а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із врахуванням того, що у задоволенні позву судом відмолено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7,150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 49, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, , суд -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 11.12.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ