КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024року

м. Київ

справа №756/18365/21

провадження №22-ц/824/7267/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Гуля В.В.

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 68 194, 83 грн та витрати на оцінку збитку, заподіяної в результаті страхового випадку, в сумі 3 100 грн, всього 71 294,83 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 94 476,06 грн, та суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, всього 104 476,06 грн.

Свої позовні вимоги мотивували тим, що 22 червня 2021 року відбулось ДТП, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Фіат, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві, по вул. Володимирський спуск, 2 під час паркування не вжила всіх заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, в тому числі, не поставила на стоянкове гальмо, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та наїзд на належний автомобіль Чобича В.Д. д.н.з. НОМЕР_1 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.». Відповідно до поліса №ЕР200946338.

Відповідно до постанови Печерського районного суду від 26 липня 2021 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

29 червня 2021 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» з повідомленням про настання ДТП, відповіді від страхової компанії не отримав.

На замовлення позивача було вготовлено Звіт № 175-21 про розмір вартості матеріального збитку, вказаним звітом встановлено, що вартість відновлювального ремонту 162 670,89 грн, вартість матеріального збитку з ПДВ на запчастини 70 194,83 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням 94 476,06 грн.

Виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» не провело, винуватець ДТП різницю фактичного розміру шкоди і страхового відшкодування позивачу не повернула.

На підставі викладеного та посилаючись на норми статей 11, 16, 22, 23, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, статей 1, 6, 12, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 2,23, 27, 38, 141, 175, 274 ЦПК України просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 94 476,06 коп. матеріального збитку та 10 000 грн заподіяної моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 878,72 грн, в рахунок часткової компенсації сплаченого судового збору та частину понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 500 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 15 січня 2024 року подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 68 194,83 грн та витрати на оцінку збитку, заподіяного в результаті страхового випадку, в сумі 3 100 грн, а всього 71 294,83 грн та здійснити перерозподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, тобто ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ».

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що позивач має звертатись до ліквідаційної комісії з приводу включення його до списку кредиторів, оскільки законодавством встановлено, що ліквідаційна комісія має повідомити всіх відомих кредиторів про початок процедури припинення та повинна вжити всіх заходів щодо задоволення їх вимог.

Позов до суду першої інстанції було подано до рішення засновників про ліквідацію ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», тому в ліквідаційної комісії є всі можливості для повідомлення позивача про ліквідацію та здійснення виплати страхового відшкодування.

Зауважує, що судом були порушені критерії розумності розгляду справи, передбачені статті 275 ЦПК України.

Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №111354 від 13.06.2023 року встановлено, що ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» перебуває в стані припинення за рішенням засновників з 17.08.2022 року із строком з`явлення вимог 17.10.2022 року.

Стаття 59 Господарського кодексу України встановлює, що припинення суб`єкта господарювання здійснюється відповідно до закону. Загальний порядок ліквідації або реорганізації юридичної особи встановлюється нормами статей 104-112 Цивільного кодексу України.

Стаття 104 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Ці два різновиди припинення юридичної особи відрізняються правовими наслідками:

При реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників такої юридичної особи, тобто вона не припиняє своє існування як суб`єкт цивільних прав та обов`язків, а лише дещо змінює свою форму та напрямки діяльності.

У разі припинення юридичної особи шляхом ліквідації, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - ЄДР) про її припинення, така юридична особа взагалі припиняє своє існування, як суб`єкт цивільних права та обов`язків, правонаступник в неї відсутній.

Частина 1 статті 110 Цивільного кодексу України визначає, що юридична особа ліквідується (припиняється) за рішенням її учасників. Частина 2 статті 48 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» дещо уточнює це поняття: «добровільне припинення товариства здійснюється за рішенням загальних зборів учасників у порядку, встановленому цим Законом, з дотриманням вимог, встановлених законодавством».

З дати внесення до ЄДР запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи ліквідації юридичної особи, ліквідаційна комісія (ліквідатор) письмово повідомляє всіх відомих боржників про припинення юридичної особи та вживає всіх заходів для стягнення дебіторської заборгованості з таких контрагентів, в тому числі в судовому порядку.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) повідомляє всіх відомих кредиторів юридичної особи, що ліквідується, про початок процедури припинення та повинна вжити всіх заходів щодо задоволення їх вимог.

Таким чином, у даному випадку, за наявності відомостей про припинення ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» слід звертатися у визначеному законом порядку до ліквідаційної комісії (ліквідатора) юридичної особи із вимогами включення до списку кредиторів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст. 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого, крім інших, віднесено справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, вимоги кредиторів до страхової компанії, яка перебуває у стані припинення мають розглядатися в межах встановленої процедури ліквідації, а можливий спір про стягнення заборгованості повинен вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу.

Враховуючи наведене, з цих підстав, суд дійшов висновку відмовити позивачу у задоволенні вимог до відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи 22 червня 2021 року відбулась ДТП, а саме ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Фіат, д.н. НОМЕР_2 , в м. Києві під час паркування не вжила всіх заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, в тому числі, не поставила на стоянкове гальмо, внаслідок чого автомобіль здійснив самовільний рух та наїзд на автомобіль Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 . В результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

На момент вчинення ДТП цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховою компанією ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.». Відповідно до поліса №ЕР200946338.

Відповідно до постанови Печерського районного суду від 26 липня 2021 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

29 червня 2021 року позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» з повідомленням про настання ДТП, відповіді від страхової компанії не отримав.

25 жовтня 2021 на замовлення позивача було виготовлено звіт № 175-21 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до вказаного звіту, ринкова вартість автомобіля 794 396,99 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 162 670,89 грн.

На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 на дату оцінки складає, 70 194,83 грн з ПДВ на запчастини, 63 589,40 без ПДВ на запчастини.

Виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай.» не провело, винуватець ДТП різницю фактичного розміру шкоди і страхового відшкодування позивачу не повернула.

Відповідач ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» позбавлений членства в МТСБУ з 02 серпня 2021 року.

Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, та/або майну потерпілого.

При цьому Розділом ІІІ Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок здійснення страхового відшкодування на території України.

Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач повідомив ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про ДТП, проте відповідач не виплатив страхове відшкодування.

Статтею 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Пунктами 49.1, 49.2 статтею 49 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення діяльності із страхування за відповідними ризиками у межах відповідного класу страхування; є членом МТСБУ.

У разі припинення страховиком членства в МТСБУ Уповноважений орган зобов`язаний протягом одного місяця з дня такого припинення прийняти рішення про звуження дії ліцензії страховика на здійснення діяльності із страхування за відповідними ризиками у межах відповідного класу страхування.

У пунктах 52.1., 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» членство страховика в МТСБУ припиняється у разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ. Виключення страховика з членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: д) ліквідація страховика - члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика - члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців. Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У постанові Великої палати Верховного суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц МТСБУ як організація, що створена задля відшкодування шкоди, зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом № 1961-IV, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).

Відповідно до постанови Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 вказано, що послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до наступного висновку:

Відповідно до п. 51.7 ст. 51 зазначеного Закону уразі ліквідації страховика або визнання його неплатоспроможним (банкрутом) відповідно до закону страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій з цього виду страхування.

Відповідно до ст. 248 ГК України у разі ліквідації суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вноситься відповідний запис.

Як було встановлено судом першої інстанції ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.Ай.» перебуває в стані припинення за рішенням засновників з 17 серпня 2022 року із строком заявлення вимог до 17 жовтня 2022 року.

З наведеного вбачається, що ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.Ай.» перебуває в стані припинення та на даний момент відомості щодо її ліквідації або банкрутства у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні.

У силу вимог ст. 52 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеним ним договором з відповідачем.

Відповідно до ст. 65 «Про страхування» при виході страхорвика з ринку передбачено виконання страхового портфеля виконання страховиком всіх зобов`язань, пов`язаних із здійсненням страхової діяльності, у тому числі перед застрахованими особами, вигодонабувачами, страхувальниками та іншими кредиторами страховика, крім субординованого боргу.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла до висновку, про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про відсутність зазначених судом підстав для відмови у задоволенні позову в цій частині, а саме права звернення до ліквідаційної комісії або господарського суду.

Незважаючи на те, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» позбавлений ліцензії та перебуває в стані припинення, він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до позбавлення ліцензії, оскільки рішення про банкрутство відповідача прийнято не було.

Звернення до відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відбулось 29 червня 2021 року. Позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції 29 листопада 2021 року, рішення про ліквідацію ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було винесене 17 серпня 2022 року, тобто звернення до відповідача та звернення до суду першої інстанції відбулось до винесення рішення про ліквідацію відповідача.

Щодо доводів в частині пропуску розумного строку розгляду справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 121 ЦПК суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи Європейський суд з прав людини (наприклад, рішення від 27 червня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції») виробив у своїй практиці кілька критеріїв, а саме: складність справи; поведінка скаржника; поведінка судових та інших державних органів; важливість предмету розгляду для заявника. Суд у своїй практиці неодноразово відзначав, що такий критерій є суб`єктивним і має трактуватись у кожному випадку, залежно він певних обставин.

Таким чином, розумність строку повинна оцінюватись через призму наведених критеріїв на предмет можливості розгляду справи протягом більш або менш тривалого строку. Тому, навіть значна тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, з урахуванням певних індивідуальних обставин. Тут слід приділити особливу увагу тому, які саме причини сприяли більш тривалому розгляду справи та пропуску строків, встановлених законодавством.

Відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що суду не надано належних та допустимих доказів, про необґрунтованість апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути на його користь страхове відшкодування в розмірі 68 194, 83 грн, а саме 70 194 грн (вартість відновлювального ремонту за врахуванням фізичного зносу) - 2 000 грн (франшиза за договором страхування).

Відповідно до звіту № 175-21, що наявний в матеріалах справи вартість матеріального збитку з ПДВ на запчастини становить 70 194,83 грн, вартість матеріального збитку без ПДВ на запчастини становить 63 589,40 грн.

У постанові від 28 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

У постанові від 19 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду висловив такі правові висновки: всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове 23 Спори, пов`язані зі страховими правовідносинами Дайджест судової практики ВС страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), ПДВ не нараховується, окремим рядком не виділяється і страховики не є платниками ПДВ по таких операціях. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, що мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку непроведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Отже, виходячи з наведено, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню з ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай» на користь ОСОБА_1 підлягає вартість матеріального збитку без ПДВ на запчастини та франшизу згідно страхового договору у розмірі 61 589,40 грн, оскільки суду не надано документів на підтвердження сплати позивачем ПДВ.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги позивача частково, скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення страхового відшкодування з ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай» та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з останнього підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 879 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, тому відповідно з ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 636,58 грн за подачу апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року в частині вирішення питання про стягнення страхового відшкодування - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.ЕС.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 61 589,40 грн та витрати на оцінку збитку, заподіяного в результаті страхового випадку, в сумі 3 100 грн, а всього 64 689,40 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.ЕС.Ай» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 636,58 грн

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Ю.ЕС.Ай» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 879 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Гуль В.В.

Судді Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.