Провадження № 2/204/1358/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
21 травня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
за участю секретаря Кошелюк Д.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
У грудні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою та просила суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що на підставі ордеру №64 від 14.01.1970 року її батькові ОСОБА_7 була надана квартира АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач, як член сім`ї наймача, користується нарівні з ним усіма правами і несе усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Житлове приміщення квартири АДРЕСА_1 не приватизоване. У вказаному житловому приміщенні значиться зареєстрованими наступні особи: ОСОБА_1 (наймач), ОСОБА_6 (чоловік), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_2 (онука), ОСОБА_2 (онучка), ОСОБА_4 (колишній зять). Однак, відповідач ОСОБА_4 не проживає за своїм місцем реєстрації з листопада 2020 року, до цього часу добровільно не знявся з реєстрації. Позивач наголошує суду, що відповідач не сплачує комунальні послуги за місцем реєстрації, не несе витрат на утримання та ремонт квартири. Враховуючи, що відповідач не проживає в квартирі на протязі більше ніж шість місяців, позивач вважає, що є всі правові підстави для задоволення цього позову та визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач не з`явився в судове засідання, надавши на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив, що у нього відсутні будь-які заяви, заперечення та клопотання щодо розгляду даної справи та він на даний час перебуває за кордоном.
Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні, кожен окремо, не заперечували проти задоволення позовних вимог, підтримали позицію позивача щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації та його довготривале перебування за кордоном.
Інші особи у судове засідання не з`явились, належним чином на своєчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, надавши на адресу суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи за їх відсутності у яких не заперечували проти задоволення позовних вимог.
Вислухавши позивача, третіх осіб, допитавши у судовому засіданні свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що 14 січня 1970 року на підставі рішення адміністрації і заводського комітету заводу ЮМЗ, ОСОБА_7 було отримано ордер №64, згідно якого останній та члени його родини у складі 4 людей: (мовою оригіналу) « ОСОБА_8 -жена, ОСОБА_9 дочь, ОСОБА_10 мать», мають право на заняття двокімнатної квартири жилою площею 30,4 кв.м. в окремій квартирі АДРЕСА_1 (а.с.4).
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значаться: ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (а.с.53).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила дошлюбне прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с.54).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 (а.с.55).
Відповідно до актового запису про смерть №163 від 12.01.1971 року, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.94).
Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради №51/3 від 25.03.2016 року вирішено змінити умови договору найму житлового приміщення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 30,8 кв.м. на ОСОБА_1 (1962 р.н.), на склад родини 7 осіб, у тому числі: ОСОБА_6 чоловік (1960 р.н.), ОСОБА_13 донька (1983 р.н.), ОСОБА_5 син (1989 р.н.), ОСОБА_2 онука (2002 р.н.), ОСОБА_2 онука (2013 р.н.), ОСОБА_4 зять (1979 р.н.) (а.с.12).
Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровьска від 13 січня 2021 року, яке набрало законної сили 15.02.2021 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (до шлюбу ОСОБА_12 ), зареєстрований 28 липня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис №254, в якому є малолітня та повнолітня дитина розірвано (а.с.15-17).

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , значяться зареєстрованими: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 як наймач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується довідкою №4624 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 28 червня 2023 року Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.13).

Із Акту обстеження домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 складеного 28 квітня 2023 року директором КП «Жилсервіс-5» ДМР Файфер С. вбачається, що ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 01.11.2020 року, що підтвердили особистим підписом у Акті мешканці будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (а.с.14).

Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_16 , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивачки та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Свідок проживає за вказаною адресою на постійній основі більше п`ятнадцяти років і бачила відповідача, який є колишнім зятем позивачки, останній раз у 2020 році. Так, свідку відомо, що відповідач поїхав до Німеччини і не повертався на територію України.

Допитана у якості свідка ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначила суду, що є також сусідкою позивачки та проживає за адресою: АДРЕСА_5 більше десяти років; бачила відповідача, який колись був чоловіком доньки позивачки, останній раз у 2021 році, а потім він усім сказав, що поїхав до Німеччини, з тих пір сусіди його не бачили взагалі.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Позивачем доведений факт відсутності ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, однак при цьому не спростував обставини, щодо не проживання в квартирі, якій відповідальним квартиронаймачем є позивачка.

Крім того, на виконання ухвали суду від 16.04.2024 року, Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав суду відомості щодо перетину кордону України громадянином ОСОБА_4 (а.с.96). Так, із вказаної відповіді вбачається, що ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перетнув кордон України 20.02.2022 року о 09 год. 45 хв. за напрямком Запоріжжя-Шарм-Ель-Шейх; іншої інформації у Базі даних Державної прикордонної служби України немає.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній.

Отже, позовні вимоги про визнання ОСОБА_4 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар