КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2477/2024
Справа № 359/8082/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Журавського В.В. в м. Бориспіль у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 86394,72 грн., та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 14 травня 2021 року о 08:34 в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 11 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та швидкості руху, чим спричинив зіткнення з транспортними засобами, що рухалися попереду - Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 та Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1, 2.3б ПДР, і постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року відповідача визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. ОСОБА_1 часом на стан події мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СК «Країна» № АР/5265486 від 05 лютого 2021 року. Платіжним дорученням № 24916 від 28 липня 2021 року страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 80281,49 грн.

Згідно рахунку № 08220 від 14 травня 2021 року, виданого ТОВ «Ніко Мегаполіс», сума для повного відновлення автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , становить 166676,21 грн. З врахуванням коштів, сплачених страховою компанією, та особистих коштів ОСОБА_3 , сума часткового ремонту автомобіля склала 113639,35 грн. Таким чином, залишок коштів, необхідних для повного відновлення автомобіля, становить 86394,72 грн. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти, витрачені на ремонт автомобіля, підтверджені належним чином, страхове відшкодування не в повній мірі покриває понесені витрати, вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню різниця між реальними витратами та отриманими страховими виплатами у розмірі 86394,72 грн.

Крім того, внаслідок винних неправомірних дій ОСОБА_1 йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу він зазнав переживання та страждання. Хвилювання та думки про те, як йому відновити свій транспортний засіб, тримали його у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї, він змушений був шукати та просити людей, які мають транспортний засіб, або користуватись послугами таксі, щоб возити своїх онуків до м. Києва, оскільки вони там проживають, що було важко зробити в час карантинних обмежень. Фактично втративши можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, він змушений був витрачати час для пересування громадським транспортом по справах, в зв`язку з чим вимушений був змінити свій звичайний розклад, оскільки втрачав немало часу на поїздки до СТО, оцінювачів, органів судової влади з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди та особи, винної в її заподіянні, що спричинило ряд зручностей та проблем, згаяний час, який міг бути витрачений на себе та свою сім`ю. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 5000 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 86394,72 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., покладено на відповідача судові витрати.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що не був обізнаний про ухвалення заочного рішення до моменту подання заочного рішення на виконання та накладення органами державної виконавчої служби арешту на його рахунки. 17 серпня 2023 року він ознайомився з матеріалами справи та текстом заочного рішення, відповідно до п. 3 ст. 284 ЦПК України в межах 20-денного строку подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 16 жовтня 2023 року суд першої інстанції відмовив йому в клопотанні про поновлення строку звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на отримання копії рішення відповідачем 19 липня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, підпис на повідомленні не належить ОСОБА_1 , що вбачається з порівняння підпису на а. с. 77 та в паспорті апелянта на а. с. 87, 89. Крім того, на момент ознайомлення з матеріалами справи вона містила лише 74 аркуші, повідомлення про вручення поштового відправлення було відсутнє.

Вказував, що при ухваленні рішення судом не враховано висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах. Так, 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову, в якій містяться висновки щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність, а саме, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Пояснював, що відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом ОСЦПВНТЗ АР/5265486 від 12 лютого 2021 року, згідно якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 130000 грн. АТ «СК «Країна», оглянувши автомобіль позивача, оцінила розмір матеріального збитку (з залученням експерта) в 80281,49 грн. та здійснила виплату. За ремонт автомобіля ОСОБА_3 сплатив 113639,20 грн. згідно квитанцій на а. с. 26 - 27, з них 80281,49 грн. отримано від страхової компанії. В даному випадку різниця між фактичною вартістю ремонту автомобіля та отриманим страховим відшкодуванням становить 33357,71 грн. За таких обставин, матеріальний збиток в сумі 86394,72 грн. є недоведеним належними та допустимими доказами.

В даній справі через необізнаність про її розгляд відповідач був позбавлений можливості надати свої пояснення щодо недоведеності належними доказами розміру збитку, а також заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи. На переконання ОСОБА_1 , рахунок СТО не може бути належним та допустимим розміром збитку, що завданий в результаті ДТП транспортному засобу позивача. Визначення дійсного розміру збитку потребує спеціальних знань та складення експертного висновку з урахуванням «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів».

Наголошував, що в аналогічній справі № 642/4558/16-ц, де розмір матеріального збитку позивач підтверджував актом виконаних робіт, рахунком-фактурою, квитанціями, виданими СТО, Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року погодився з висновками апеляційного суду про те, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці пошкодження в результаті ДТП належного їй автомобіля, у розмірі 27360 грн., який визначено на підставі акту виконаних робіт, рахунку-фактури та квитанції, виданих ФОП ОСОБА_4 ; місцевий суд не врахував, що ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність, а оскільки клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, позивачем не заявлялось, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів того, що внаслідок ДТП їй завдано збитків у загальному розмірі 27360 грн.

Також у справі № 712/2274/15 суди, відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що позивач не довів вартість реальних витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого у ДТП транспортного засобу, а саме судова товарознавча експертиза для визначення розміру збитків не проведена з вини позивача, а звіт про оцінку вартості матеріального збитку визнано неналежним доказом.

У справі № 642/4558/16-ц суди, відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що матеріалами справи не підтверджено заявлений позивачем розмір матеріального збитку та останнім не подано клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц прийшла до висновку, що винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати, а покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Страхувальник відшкодовує різницю між страховою виплатою та завданим збитком, якщо розмір завданого збитку складається з платежів, які не покриваються страховою компанією, і до такого правового висновку прийшов Верховний Суд в постановах від 21 грудня 2022 року в справі № 369/13458/20, від 09 листопада 2022 року № 366/2985/19, від 09 листопада 2022 року № 497/470/2021, від 28 вересня 2022 року № 727/182/21, від 21 вересня 2022 року № 487/716/20, від 14 вересня 2022 року № 441/756/18, від 14 вересня 2022 року № 520/7996/18, від 17 серпня 2022 року № 761/15232/18, від 08 червня 2022 року № 757/20129/16-ц, від 25 травня 2022 року № 503/1597/16-ц, від 16 лютого 2022 року № 242/1930/21, від 16 лютого 2022 року № 725/1670/18, від 16 лютого 2022 року № 709/370/20, від 16 лютого 2022 року № 363/5092/18, від 09 лютого 2022 року № 567/881/18, від 26 січня 2022 року № 204/5403/18.

Щодо моральної шкоди, завданої позивачу, вказував, що презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена, наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. При розгляді справи суд першої інстанції зробив висновок про наявність моральної шкоди, завданої позивачу, в сумі 5000 грн. без будь-яких доказів. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження фізичних, душевних, психічних страждань позивача.

Зазначав, що враховуючи зміст ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок довести розмір понесеного збитку, однак позивачем цього зроблено не було. Таким чином, станом на дату ухвалення заочного рішення в матеріалах справи були відсутні достатні та допустимі докази розміру матеріального збитку, завданого в результаті ДТП транспортному засобу позивача, тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 11 - 12).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року в справі № 359/4327/21 встановлено вину ОСОБА_1 в порушенні п. 13.1, 2.3б ПДР і скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що 14 травня 2021 року о 08:34 в м. Борисполі по вул. Київський шлях, 11 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та швидкості руху, чим спричинив зіткнення з транспортними засобами, що рухалися попереду - Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 та Renault Megane д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. (а. с. 9 - 10).

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у АТ «СК «Країна», поліс № АР/5265486, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130000 грн., розмір франшизи 2600 грн. (а. с. 21).

14 травня 2021 року ТОВ «Ніко Мегаполіс» виставлено рахунок № 08220 за придбання запчастин та роботи, виконані на користь ОСОБА_3 , автомобіль Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , в загальному розмірі 166676,21 грн., в тому числі ПДВ 27779,37 грн. (а. с. 31 - 33).

24 травня 2021 року ОСОБА_3 сплачено на користь ТОВ «Ніко Мегаполіс» 71676,20 грн. вартості технічного огляду та автозапчастин згідно рахунку № 08220 від 14 травня 2021 року, в тому числі ПДВ 1116,25 грн. (а. с. 26).

26 червня 2021 року суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 складено звіт № 84816 про оцінку колісного транспортного засобу Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на замовлення АТ «СК «Країна», згідно якого ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 262210,40 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу - 0,5699, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 121985,13 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в результаті його пошкодження на дату оцінки - 87250,49 грн., в тому числі ПДВ на запасні частини; огляд проведено 18 травня 2021 року в присутності власника (а. с. 118 - 129).

20 липня 2021 року ТОВ «Ніко Мегаполіс» виставлено наряд-замовлення № ТМ000915 за рихтувально-малярні роботи, виконані на користь ОСОБА_3 , автомобіль Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , в загальному розмірі 68123,14 грн. (а. с. 28 - 30).

20 липня 2021 року ОСОБА_3 сплачено на користь ТОВ «Ніко Мегаполіс» 41963,20 грн. вартості технічного огляду та автозапчастин згідно н/з № ТМ000915 від 20 липня 2021 року, в тому числі ПДВ 6993,87 грн.

Загальна вартість послуг, сплачених ОСОБА_3 на користь ТОВ «Ніко Мегаполіс» згідно квитанцій від 24 травня та 20 липня 2021 року, становить 139799,34 грн.

28 липня 2021 року АТ «СК «Країна» виплачено страхове відшкодування на користь ОСОБА_3 в розмірі 80281,49 грн., платіжне доручення № 24916, з призначенням платежу - відшкодування по страховому акту № 70/64015/3.2.29 від 28 липня 2021 року, страхувальник ОСОБА_3 , без ПДВ (а. с. 24, 25).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він не був обізнаний про ухвалення заочного рішення до моменту подання заочного рішення на виконання та накладення органами ДВС арешту на його рахунки.

Як вбачається з конвертів, в яких на адресу ОСОБА_1 за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_1 ) направлялися судові повістки, на них наявні відмітка Укрпошти про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», та проставлено штамп поштового відділення (а. с. 53, 54, 61, 64).

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за наведеними нормами процесуального права, ОСОБА_1 вважався повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, отже у суду першої інстанції були всі передбачені законом підстави для ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина водія ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною згідно постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2021 року в справі № 359/4327/21.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У даній справі позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок пошкодження належного позивачу майна в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі жодним чином не спростовується визначений судом першої інстанції розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди, а заперечується наявність підстав для відшкодування моральної шкоди взагалі в зв`язку з її недоведеністю.

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок пошкодження його майна і неможливості користуватися індивідуальним транспортним засобом для власних потреб, суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості і визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із відповідача, 5000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, з огляду на те, що метою відшкодування моральної шкоди є компенсація у грошовому виразі потерпілій особі завданих їй фізичних чи душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав, і що пошкодження майна прямо віднесено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України до однієї з можливих причин душевних страждань його власника. Підстав для зменшення вказаного розміру моральної шкоди апеляційна скарга не містить і апеляційний суд їх не вбачає.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 86394,72 грн., апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції було встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача ОСОБА_1 та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 80281,49 грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

В постанові від 22 квітня 2021 року в справі № 759/7787/18 Верховний Суд дійшов висновку, що «Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відтак, з аналізу наведених вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та роз`яснень Верховного Суду, можна дійти висновку, що визначення розміру страхового відшкодування підлягає з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року в справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), 02 лютого 2022 року в справі № 757/54513/16 (провадження № 61-16265св20).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження розміру заподіяної йому шкоди позивачем ОСОБА_3 надано рахунок № 08220 від 14 травня 2021 року, виданого ТОВ «Ніко Мегаполіс», згідно якого, сума для повного відновлення автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , становить 166676,21 грн.

Разом із тим, стягуючи з відповідача на користь позивача невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 86394,72 грн., яка судом першої інстанції визначена як різниця між грошовими коштами, необхідними для повного відновлення автомобіля Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , згідно рахунку № 08220 від 14 травня 2021 року, наданого ТОВ «Нікo Мегаполіс», та виплаченим позивачу страховим відшкодуванням АТ «СК «Країна» в розмірі 80281,49 грн., суд першої інстанції не встановив, на підставі яких документів було визначено розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачу страховою компанією, та якою є погоджена ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» вартість відновлювального ремонту згідно цих документів, чим припустився неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Під час розгляду судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення відповідачем було долучено до матеріалів справи копію звіту № 84816 від 26 червня 2021 року, складеного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 , про оцінку колісного транспортного засобу Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на замовлення АТ «СК «Країна», згідно якого ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 262210,40 грн., значення коефіцієнту фізичного зносу - 0,5699, вартість відновлювального ремонту КТЗ - 121985,13 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в результаті його пошкодження на дату оцінки - 87250,49 грн., в тому числі ПДВ на запасні частини; огляд проведено 18 травня 2021 року в присутності власника (а. с. 118 - 129).

Разом із тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаному звіту в сукупності з платіжними документами, згідно яких 28 липня 2021 року АТ «СК «Країна» виплачено страхове відшкодування безпосередньо на користь ОСОБА_3 в розмірі 80281,49 грн., платіжне доручення № 24916, з призначенням платежу - відшкодування по страховому акту № 70/64015/3.2.29 від 28 липня 2021 року, страхувальник ОСОБА_3 , без ПДВ (а. с. 24, 25), з яких вбачається, що вартість відновлювального ремонту ОСОБА_3 страховою компанією оцінена без урахування проведеного ним ремонту та оплати ремонтних робіт на користь ТОВ «Ніко Мегаполіс» в розмірі 139799,34 грн., і що вартість відновлювального ремонту згідно цього звіту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить лише 121985,13 грн., що є меншим від вартості відновлювального ремонту 166676,21 грн., визначеного ТОВ «Ніко Мегаполіс».

Таким чином, судом першої інстанції не враховано, що вимог до АТ «СК «Країна» про сплату недовиплаченого страхового відшкодування ОСОБА_3 не заявлялось, відтак він погодився з розміром встановленої страховиком майнової шкоди, а отже не вправі заявляти вимоги до винної особи про відшкодування різниці шкоди на підставі інших доказів у більшому розмірі, ніж встановлено страховою компанією.

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2022 року в справі № 201/16373/16-ц, згідно яких винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або відноситься до сум, які страховик не повинен відшкодовувати, а покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодувати страховик на винуватця, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності, та правовими висновками Верховного Суду в постановах від 20 грудня 2023 року в справі 450/446/16-ц, від 14 червня 2023 року в справі № 125/1216/20, від 21 грудня 2022 року в справі № 369/13458/20, від 09 листопада 2022 року № 366/2985/19, від 09 листопада 2022 року № 497/470/2021, від 14 вересня 2022 року № 441/756/18, від 14 вересня 2022 року № 520/7996/18 та інших, в яких зазначено, що страхувальник відшкодовує різницю між страховою виплатою та завданим збитком, якщо розмір завданого збитку складається з платежів, які не покриваються страховою компанією.

Крім того, клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, позивачем не заявлялось, отже висновків про вартість відновлювального ремонту, викладених у звіті № 84816 від 26 червня 2021 року, позивачем не спростовано, а надані ним рахунки та наряди-замовлення ТОВ «Ніко Мегаполіс» можуть свідчити про вартість ремонтно-відновлювальних робіт, однак не свідчать про те, що необхідність проведення цих робіт пов`язана саме з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю відповідача ОСОБА_1 14 травня 2021 року, та не підтверджують факту заподіяння механічних пошкоджень у зв`язку із зазначеним вище ДТП саме на суму 166676,21 грн.

Наведені обставини також залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 86394,72 грн. ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, відтак вказане судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню в даній частині, а також в частині стягнення судових витрат.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд виходить із необхідності стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 121985,13 грн. згідно звіту № 84816 від 26 червня 2021 року та страховим відшкодуванням 80281,49 грн., виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, а саме 41703,64 грн.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що відсутність клопотання позивача про призначення автотоварознавчої експертизи є підставою для відмови в позові, з посиланням на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 642/4558/16-ц, в справі № 712/2274/15, з огляду на те, що в даному випадку вартість відновлювального ремонту визначена на підставі звіту № 84816 від 26 червня 2021 року, складеного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 , про оцінку колісного транспортного засобу Renault Duster д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , на замовлення АТ «СК «Країна», який є належним та допустимим доказом на підтвердження заподіяної позивачу шкоди, і розмір цієї шкоди відповідачем ОСОБА_1 власними доказами не спростовано.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що під час апеляційного перегляду позов ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, знайшов своє часткове підтвердження в розмірі 41703,64 грн., відтак зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в зазначеній частині, а також в частині розподілу судових витрат, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши на користь позивача з відповідача 41703,64 грн.

В решті позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Під час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 915 грн. (а. с. 1), відповідачем під час подання апеляційної скарги сплачено 1370,93 грн. (а. с. 147). За наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 51 % (46 703,64 грн. з заявлених до стягнення 91 394,72 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд проводить перерозподіл судових витрат та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 466,65 грн., з позивача на користь відповідача - судові витрати пропорційно до задоволення апеляційної скарги в розмірі 671,76 грн., шляхом зустрічного зарахування цих сум з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 205,11 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року в частині задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 41703,64 грн.

В решті позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 205,11 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.