Справа № 453/621/24
№ провадження 2-о/453/35/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Ясінського Ю.Є.

секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.

заявника ОСОБА_1

представника заявника Комарницької М.В.

представників заінтересованої особи Горбань О.В.

Коцевич І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сколе Львівської області в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 з участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

15 квітня 2024 року представник заявника ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Головецько, Сколівського району Львівської області. Закінчив 10 класів місцевої середньої школи, у 1986 році навчався у Воловецькому технічному училищі, за спеціальністю радіотехнік. У 1987 році ОСОБА_1 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було видано військовий білет серії НОМЕР_1 від 28 квітня 1987 року та у 1988 році був нагороджений нагрудним знаком ІІ ст. «Воїн-спортсмен», а у 1989 році був звільнений у запас. Після проходження служби повернувся до свого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Із 14 липня 1989 року він зареєстрований за даною адресою та проживає там по даний час. Оскільки 02 квітня 1985 року ОСОБА_1 було видано паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_2 , який в подальшому був ним втрачений, а отримати паспорт громадянина України йому не вдавалося у зв`язку зі складними життєвими ситуаціями, тому дана обставина унеможливлює реалізувати ОСОБА_1 особисті немайнові права. Таким чином, ОСОБА_1 для захисту своїх немайнових прав змушений звернутися до суду із даною заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 липня 2024 року представник зацікавленої особи ГУДМСУ у Львівській області Горбонос І.К. надіслала на адресу суду (Електронний суд) письмові пояснення щодо позову, в яких зазначила, що заявник протягом тривалого часу (близько 30-ти років незалежності держави Україна) не звертався за оформленням і не був документований паспортом громадянина України, відповідно мова в даному випадку не йде про відновлення загубленого чи знищеного документа, а саме про первинне оформлення паспорта громадянина України, що потребує ідентифікації (встановлення) його особи та підтвердження належності до громадянства України. Згідно абзацу 6 п.5 Порядку № 215 передбачено, що під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів. Документ, що посвідчує особу заявника у ОСОБА_1 відсутній, паспорт громадянина СРСР зі слів втрачений, при тому заявник не повідомляє коли і при яких умовах його втратив, чи звертався невідкладно за відновленням паспортного документу. Відповідно до п.19 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII, громадянин повинен надійно зберігати паспорт. Про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України. Разом з тим, згідно п.18 постанови Ради Міністрів СССР від 28.08.1974 року №677 «Про затвердження Положення про паспорту систему в СССР» (зі змінами від 11.10.1991 року) громадяни зобов`язані бережно зберігати паспорт, про втрату паспорта громадянин повинен негайно заявити в органи внутрішніх справ, які по його проханню видають йому про це довідку. Посилання заявника на втрату оригіналу паспорта зразка СРСР не підтверджені його офіційним зверненням до правоохоронних органів та засобів масової інформації. Документів про освіту, трудову діяльність заявник до заяви до суду не долучив. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При постановленні рішення в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суди повинні мати на увазі, що відповідно до особливостей окремого провадження правила статей 75, 76 ЦПК України про розподіл судових витрат та відшкодування витрат по оплаті допомоги адвоката у цих справах не застосовуються. Верховний Суд згідно п. 19 ППВСУ від 31.03.1995 року № 5 застерігає від необґрунтованого задоволення заяв про встановлення фактів за відсутності доказів, які б з достовірністю їх підтверджували.

В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, дали пояснення аналогічні тим, що викладені в тексті заяви.

Представники заінтересованої особи не заперечили щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256 ЦПК України (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15 грудня 2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, та 13 листопада 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Головецько, Сколівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 05 березня 1969 року виконавчим комітетом Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області.

Закінчив 10 класів місцевої середньої школи, у 1986 році навчався у Воловецькому технічному училищі, за спеціальністю радіотехнік.

У 1987 році ОСОБА_1 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було видано військовий білет серії НОМЕР_1 від 28 квітня 1987 року, та у 1988 році був нагороджений нагрудним знаком ІІ ст. «Воїн-спортсмен», у 1989році був звільнений у запас.

Згідно витягу з реєстру Славської територіальної громади від 27 лютого 2024 року та довідки №323 від 27 лютого 2024 року, виданою Славською селищною радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 в період часу з 1990 року по 15 березня 1992 рік працював на різних посадах Славського спортивно-туристичного комплексу «Динамо» Львівської обласної ради.

Згідно листа завідувача сектору ГУДМС у Львівській області Габчак І. вбачається, що заявник ОСОБА_1 звертався до ГУДМС у Львівській області та отримав відповідь де вказано про процедуру встановлення належності до громадянства України особою, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, та рекомендовано звернутися до суду.

За таких обставин, оскільки інакшим способом встановити особу ОСОБА_1 неможливо, суд вважає заяву підставною.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18).

Відповідно до ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведено норму Закону, судовий збір необхідно залишити за заявником ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 5, 12-13, 89, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 293 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за заявником.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду

Повне найменування учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів).

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2024 року

Суддя Ю.Є. Ясінський