Провадження № 22-ц/802/549/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

13.12.2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою на обґрунтування якої вказав, що з 05.12.2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , який судовим рішенням від 13.09.2023 року було розірвано. У шлюбі народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання спільних дітей в розмірі 1/3 частики усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 року і до досягнення ними повноліття. На даний час стягувана сума аліментів для нього є занадто високою з огляду на таке. 13.09.2022 року він отримав важке поранення травматичну ампутацію нижньої кінцівки внаслідок підриву на вибуховому пристрої. Дані обставини призвели до тривалого лікування, встановлення та заміни протеза, а також реабілітації, яка триває по даний час. Зазначене потребує значних витрат. Зокрема, на знеболюючі та психотропні препарати він витрачає близько 5000 грн. щомісячно, в той час коли його пенсія становить 13500 грн. з яких 4500 грн. він сплачує у якості аліментів. Просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року в справі № 161/4889/21, та стягувати на утримання двох дітей доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/6 частики усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року позов задоволено.

Ухвалено зменшити розмір аліментів стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 05.12.2018 року зареєстрували шлюб, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2023 року в цивільній справі № 161/11333/23 було розірвано.

Як вбачається зі свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , у сторін є двоє спільних дітей донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року в цивільній справі № 161/4889/21 із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку) позивача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.03.2021 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7-8).

Судом також встановлено та сторонами не заперечується, що малолітні ОСОБА_7 та син ОСОБА_8 проживають разом зі своєю матір`ю відповідачкою ОСОБА_4 .

У своєму позові ОСОБА_3 просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.07.2021 року в справі № 161/4889/21 посилаючись на погіршення стану здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (частина друга статті 184 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З огляду на викладене, виходячи з положень ст. 182, ч. 1 ст. 192 СК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Як встановлено судом, 13.09.2022 року ОСОБА_3 отримав вибухову травму травматичний відрив лівої гомілки на рівні середньої третини гомілки із травматичним шоком ІІ ст. Зазначене підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10725, виданої Військово-медичним клінічним центром Північного регіону від 21.09.2022 року (а.с. 10).

У зв`язку із отриманою травмою позивач у період з 22.09.2022 року по 23.12.2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Київська міська клінічна лікарня», про що свідчить відповідна виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 10525 від 23.12.20.22 року (а.с. 11).

Із зазначеного часу ОСОБА_3 проходить постійне лікування та реабілітацію наслідків отримано вибухової травми, яка призвела до травматичної ампутації гомілки, а також посттравматичного стресового розладу, тривожного варіанту з помірно вираженими хворобливими проявами. Зазначене підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 565, виданою військовою частиною НОМЕР_3 від 17.05.2023 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 838, виданою військовою частиною НОМЕР_3 від 30.06.2023 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4503, виданою відділенням ортопедії та травматології і хірургії КП «Волинський обласний госпіталь ветеранів війни» Волинської обласної ради від 28.11.2023 року (а.с. 12-14) та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4080, виданою КП «ВОПЛ м. Луцька» Волинської обласної ради від 04.08.2023 року (а.с. 15).

Вказана травма позивача та її наслідки беззаперечно свідчать про погіршення (втрату) його здоров`я, оскільки ампутація нижньої кінцівки це незворотній процес. Тобто, саме по собі закінчення лікування не поверне тіло (організм) до попереднього стану та не призведе до повного відновлення життєдіяльності особи.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Зменшуючи розмір аліментів до 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу), суд першої інстанції, не врахував положення ст. 182, 184 СК України, не зважив на рівність батьківських обов`язків, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав неповнолітніх дітей та прав позивача .

В позовні заяві ОСОБА_3 вказував, що на момент звернення з даним позовом він отримує пенсію по інвалідності в розмірі 13500 гривень, значна сума коштів йде на його реабілітацію, а тому стягнення аліменти в розмірі 1/3 частини всіх його видів заробітку (доходу), на дітей поставить його в скрутне матеріальне становище.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не передбачене в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

З врахуванням норм права, що регулюють спірні правовідносини необхідно зауважити, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку не заборонено законом та буде відповідатиме якнайкращому інтересу дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Верховна Рада України 09 листопада 2023 року прийняла Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким збільшено прожитковий мінімум: на дітей до 6 років 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років 3 196 грн.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що матеріальне становище платника аліментів з моменту винесення рішення суду (2021 року) погіршилось, у зв`язку з отриманням поранення та втрати кінцівки, що в свою чергу призвело до інвалідності, та є підставою для звернення до суду з позовом зменшення розміру аліментів.

Однак зменшуючи розмір аліментів з 1/3 до 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу), суд першої інстанції не звернув увагу, що це буде становити приблизно 2250 гривень на двох дітей, що є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, як це передбачено законом. Таким чином, фінансовий тягар утримання спільних неповнолітніх дітей буде покладено саме на відповідача, тобто в такому випадку не буде дотримано балансу між правом позивача на зменшення розміру аліментів та правом дітей на гармонійний розвиток, який напряму залежить від фінансової спроможності батьків.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітніх дітей, суд апеляційної інстанції доходить висновку про зменшення розміру аліментів з 1/3 до 1/4 частки зі всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, в частині вирішення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 березня 2024 року, в частині визначення розміру аліментів, змінити.

Стягувати з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітніх дітей доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: