ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 2-2043/09
Провадження № 22-ц/821/1766/24
категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

скаржник (боржник): ОСОБА_1

представник скаржника: адвокат Манзар Тетяна Володимирівна

орган, дії якого оскаржуються: Другий відділ ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

заінтересована особа: Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 серпня 2024 року (постановлену в приміщенні Придніпровського районного суду м.Черкаси під головуванням судді Демчика Р.В.) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),-

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

15 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси зі скаргою на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

В обґрунтування скарги вказує, що ОСОБА_1 являється співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна.

11.06.2024 року представник скаржника звернулася до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо зняття арешту з майна та надання інформації щодо стягувача.

12.06.2024 року отримано відмову за № 12311,12208/26.21-43/90157, в якій зазначено, що під час розгляду заяви було встановлено, що на все нерухоме майно , що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9147863, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт - неможливо. В зв`язку з вищевказаним у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні повноваження для задоволення заяви.

14.06.2024 року представник скаржника повторно звернулася до державного виконавця із заявою про надання інформації на підставі чого накладено арешт, інформацію про стягувача, а також про зняття арешту.

Листом від 19.06.2024 року державним виконавцем було повідомлено, що на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9147863, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт, неможливо. Також, згідно даних з Державного реєстру обтяжень рухомого майна встановлено, що на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт неможливо.

В зв`язку з вищевказаним у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) відсутні повноваження для задоволення заяви та запропоновано звернутися до суду.

17.06.2024 року представник скаржника звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення доказів в порядку ст. 116 ЦПК України, а саме: витребувати у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), юридична адреса: 18001, м. Черкаси, проспект Хіміків, 50 наступні письмові докази та інформацію: постанову б/н, 02.09.2009, Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна та детальну інформацію про стягувача в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2024 року заяву про забезпечення доказів задоволено.

Листом від 01.07.2024 року Другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлено , що на виконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2024 року у справі № 712/7438/24 повідомлено, що у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відсутня можливість надати суду запитувану інформацію.

10.07.2024 року представник скаржника звернувся із адвокатським запитом до Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) про надання належним чином завірених витягів з АСВП у провадженнях, за якими була боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1

12.07.2024 року було отримано відповідь за № 14753/26.21-43/101960, а саме копії витягів з АСВП виконавчих проваджень, по яким боржником була ОСОБА_1 .

Згідно ВП-спецрозділ від 12.04.2024 року на підставі виконавчого листа від 07.05.2009 № 2-2043, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, було відкрито виконавче провадження № 14585431 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у сумі 443339, 90 грн. на користь ВАТ «Банк» «Фінанси та кредит» - солідарно.

17.02.2012 року постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу (п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

На підставі наведеного просить суд визнати бездіяльність начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вікторії Горох, що полягає у не знятті арешту з майна (рухомого та нерухомого) боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладеного постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна та постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879 тип обтяження: арешт все рухоме майно протиправною.

Зобов`язати начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вікторію Горох зняти арешт із майна (рухомого та нерухомого) боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладеного постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна та постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879 тип обтяження: арешт все рухоме майно.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 серпня 2024 року скаргу задоволено частково.

Знято арешт з майна (рухомого та нерухомого) боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладеного постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровським відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна та постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879 тип обтяження: арешт все рухоме майно.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Щодо вимоги про визнання бездіяльності начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вікторії Горох, що полягає у не знятті арешту з майна (рухомого та нерухомого) боржника ОСОБА_1 , суд вважав, що остання не підлягає до задоволення, оскільки у органу виконавчої служби були відсутні правові підстави для самостійного скасування арешту майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 жовтня 2024 року, Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, постановленою із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 серпня 2024 року та прийняти нову, якою в задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга зокрема мотивована тим, що повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, коли здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи наведене, у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу

12 листопада 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду представником ОСОБА_1 адвокатом Манзар Т.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не містять передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, тому ухвала суду є законною, обґрунтованою, у зв`язку із чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється співвласником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна.

11.06.2024 року представник скаржника звернулася до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою щодо зняття арешту з майна та надання інформації щодо стягувача.

12.06.2024 року отримано відмову за № 12311,12208/26.21-43/90157, в якій зазначено, що під час розгляду заяви було встановлено, що на все нерухоме майно , що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9147863, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт - неможливо. В зв`язку з вищевказаним у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні повноваження для задоволення заяви.

14.06.2024 року представник скаржника повторно звернулася до державного виконавця із заявою про надання інформації, на підставі чого накладено арешт, інформацію про стягувача, а також про зняття арешту.

Листом від 19.06.2024 року державним виконавцем було повідомлено, що на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9147863, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт, неможливо. Також, згідно даних з Державного реєстру обтяжень рухомого майна встановлено, що на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879, однак ідентифікувати, під час виконання якого виконавчого документу накладено арешт неможливо.

В зв`язку з вищевказаним у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУЮ (м. Київ) відсутні повноваження для задоволення заяви та запропоновано звернутися до суду.

17.06.2024 року представник скаржника звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із заявою про забезпечення доказів в порядку ст. 116 ЦПК України, а саме: витребувати у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), юридична адреса: 18001, м. Черкаси, проспект Хіміків, 50 наступні письмові докази та інформацію: постанову б/н, 02.09.2009, Придніпровський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна та детальну інформацію про стягувача в даному виконавчому провадженні.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2024 року заяву про забезпечення доказів задоволено.

Листом від 01.07.2024 року Другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлено , що на виконання ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.06.2024 року у справі № 712/7438/24 повідомлено, що у посадових осіб Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) відсутня можливість надати суду запитувану інформацію.

10.07.2024 року представник скаржника звернувся із адвокатським запитом до Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) про надання належним чином завірених витягів з АСВП, у провадженнях за якими була боржником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1

12.07.2024 року було отримано відповідь за № 14753/26.21-43/101960, а саме копії витягів з АСВП виконавчих проваджень, по яким боржником була ОСОБА_1 .

Згідно ВП-спецрозділ від 12.04.2024 року на підставі виконавчого листа від 07.05.2009 № 2-2043, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, було відкрито виконавче провадження № 14585431 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у сумі 443339, 90 грн. на користь ВАТ «Банк» «Фінанси та кредит» - солідарно.

17.02.2012 року постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу (п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не підлягає до задоволення, виходячи із наступного .

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Крім того, частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статі 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, відповідно до зазначених норм матеріального права, скасування арешту на майно боржника може мати місце у разі винесення державним виконавцем мотивованої постанови про закінчення виконавчого провадження та за відсутності випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Згідно положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі виконавчого листа від 07.05.2009 № 2-2043, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, 02.09.2009 року було відкрито виконавче провадження № 14585431 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у сумі 443339, 90 грн. на користь ВАТ «Банк» «Фінанси та кредит» - солідарно.

У межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 05 жовтня 2009 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт постановою б/н, 02.09.2009, Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9147863, зареєстровано 14.10.2009 за № 9147863, реєстратором Черкаська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, тип обтяження : арешт нерухомого майна.

Згідно даних з Державного реєстру обтяжень рухомого майна встановлено, що на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 накладено арешт постановою Придніпровського ВДВС ЧМУЮ № б/н від 02.09.2009 та зареєстровано обтяження за № 9147879.

Також судом встановлено, що в рамках вказаного виконавчого провадження № 14585431 відносно ОСОБА_1 , 17.02.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, діючій на момент винесення постанови.

У відповідності до відповідей на запити скаржниці, Другим відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) повідомлено, що матеріали виконавчого провадження, які були завершені до 2020 року, знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно витягу Автоматизованої системи виконавчого провадження, який перебуває у вільному доступі, сформованим 12.07.2024, встановлено відсутність відкритого виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 07.05.2009 № 2-2043 Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у сумі 443339, 90 грн. на користь ВАТ «Банк» «Фінанси та кредит» - солідарно, стягувачем за яким є: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 383013830 від 14.06.2024 вбачається наявність зареєстрованого 14 жовтня 2009 року та чинного обтяження, у виді арешту на усе нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 19147863, накладеного на підставі постанови №б/н від 02.09.2009 року Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ.

Неодноразово ОСОБА_1 зверталась із заявою до відділу державної виконавчої служби про зняття арешту у зв`язку з тим, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, однак їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю підстав для зняття арешту по вказаному виконавчому провадженню.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 в частині скасування арешту, суд першої інстанції вірно виходив із того, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Зважаючи на те, що спірний арешт було накладено 02.09.2009 року в рамках виконавчого провадження №14585431, за яким 17.02.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачеві, то наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності скаржника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Вказані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 13.07.2022 по справі №2-0301/806/11).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу держави у право на мирне володіння майном, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення ЄСПЛ від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У контексті наведеного, апеляційний суд вважає принагідно зауважити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, відсутня інформація про повторне звернення стягувача з виконавчим листом до примусового виконання відносно боржника ОСОБА_1 , що свідчить про сплив усіх строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, визначених Законом України «Про виконавче провадження» як в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчого документа, так і в редакції, яка діє на час розгляду справи.

Крім того, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не зверталась до суду з заявами про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання в рамках цивільної справи № 2-2043/09, відносно боржника ОСОБА_1 .

Матеріали справи також не містять жодних доказів на підтвердження наявності майнових претензій у стягувача до ОСОБА_1 з приводу виконання виконавчого листа №2-2043від 07.05.2009, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 по справі №203/3435/21).

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного суду, відсутність відкритого виконавчого провадження та сплив дванадцяти років після повернення виконавчого документа стягувачеві, відсутність майнових претензій до боржника, відсутність за дванадцять років жодних дій стягувача, спрямованих на виконання рішення суду, свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арештів майна відносно ОСОБА_1 .

Збереження накладеного державним виконавцем арешту з метою виконання судового рішення, в даному випадку є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, та тлумаченням норм права на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи скаржника, та заперечення виконавця, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», надав їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що не зняття арешту з майна боржника за обставинами даної справи є протиправним, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зняття арешту з майна боржника.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 серпня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Т.Л. Фетісова

Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлено 05 грудня 2024 року/