У х в а л а

31 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 699/741/23

Провадження № 61-6998ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Крата В. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - відповідач) на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року

у справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області, Національної служби здоров`я України (далі - позивач) до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального некомерційного підприємства «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області (далі - лікарня) - про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та

в с т а н о в и в:

1. У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 12 315,62 грн витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, вчиненого відповідачем. Мотивував тим, що у відповідача як особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, виник обов`язок сплатити витрати на лікування стаціонарного хворого, які понесла держава.

2. 23 січня 2024 року Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області ухвалив рішення про задоволення позову: стягнув із відповідача 6 194,35 грн (до місцевого бюджету) та 6 121,27 грн (до державного бюджету) відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Мотивував тим, що злочинними діями відповідач завдав потерпілому тілесні ушкодження, внаслідок яких останній лікувався у лікарні, а відповідач добровільно не відшкодував витрати на це лікування (їх понесла держава).

3. 10 квітня 2024 року Черкаський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу задовольнив частково: змінив рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції тієї постанови; змінив суму судового збору, що стягується з відповідача до державного бюджету за розгляд справи у суді першої інстанції; в іншій частині рішення останнього залишив без змін. Мотивував так:

- звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підтверджує вчинення відповідачем відповідного правопорушення та є нереабілітуючою обставиною стосовно наслідків інкримінованого діяння;

- згідно з листом лікарні від 24 березня 2023 року № 05-34/342 потерпілого лікували через наслідки струсу головного мозку;

- необґрунтованим є твердження відповідача про те, що з вимогами про відшкодування витрат місцевого бюджету має звертатися комунальний лікувальний заклад, адже відповідні кошти належать місцевому бюджету, а також про те, що прокурор не довів, що Національна служба здоров`я України не може самостійно звертатися з вимогою про відшкодування шкоди, бо прокурор до подання позову звернувся на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру» до позивачів, а ті повідомили, що заходи для відшкодування відповідної шкоди самостійно не вживали, що зумовило звернення прокурора до суду;

- суд першої інстанції не вказав, які саме обставини він встановив; зазначив лише про те, які обставини вказав позивач, що є порушенням приписів статей 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);

- суд першої інстанції не врахував, що за подання позову юридичною особою судовий збір справляється у розмірі 1 % від ціни позову, але не нижче 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

4. 13 травня 2024 року відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду.

5. 20 травня 2024 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури подав заперечення проти відкриття провадження за касаційною скаргою відповідача. Просить відмовити у відкритті касаційного провадження. Мотивував тим, що судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, бо ціна позову у справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; крім того, у касаційній скарзі немає обґрунтування передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України виключних випадків, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку.

6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: (а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; (б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; (в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; (г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

6.4. Предметом позову є стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Ціна позову становить 12 315,62 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

6.5. У касаційній скарзі відповідач звернув увагу на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Стверджує, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Пояснень цього узагальненого твердження у касаційній скарзі немає. Аргументів на користь того, що з означених проблем практика Верховного Суду відсутня чи не характеризується єдністю, немає.

6.6. Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд вважає, що відповідач не обґрунтував фундаментальний характер питання права, яке він підняв у касаційній скарзі, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. Так само не обґрунтував наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

7. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

7.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

7.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

7.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

7.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

7.5. Відповідач отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь його заперечень проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

7.6. Відповідач подав касаційну скаргу на судове рішення, яке за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права відповідача на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23 січня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року у справі за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області, Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального некомерційного підприємства «Корсунь-Шевченківська багатопрофільна лікарня» Корсунь-Шевченківської міської ради Черкаської області - про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат