Житомирський апеляційний суд
Справа №281/526/24 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г.Д,
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

11 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №281/526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 у розмірі 49 619,53 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 у розмірі 49 619,53 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Сікорської І.С. задоволено частково. Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року змінено в частинах стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за кредитним договором №781790 від 23.12.2021 з 49 619,53 грн до 44 244,53 грн., витрат на правничу допомогу з 6000 грн до 2000 грн та судового збору з 2422,40 грн до 2159,81 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Стягнуто із ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 393,92 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

25 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» через підсистему «Електронний суд» подало заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 6 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування доводів заяви зазначає, що ТОВ «Діджи Фінанс» повідомляло суд, що судові витрати апелянта складаються із витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 6000 грн. Вказує, що ТОВ «Діджи Фінанс» надає усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що доводить співмірність витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом та обсягом. Зазначає, що з карти руху документу, що міститься в особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд», дата доставки до електронного суду постанови Житомирського апеляційного суду від 20.11.2024 у даній справі 20 листопада 2024 року, тому вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» не пропустив строк для подання доказів отримання професійної правничої допомоги по справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст.369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, колегія суддів вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 Сікорська І.С. звернулася засобами поштового зв`язку із апеляційною скаргою на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

11 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Діджи Фінанс» подало відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не порушувало, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ТОВ «Діджи Фінанс» понесло або які очікує понести у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді, не наводило, як і не зазначило про намір подання відповідних доказів після ухвалення судового рішення.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №278/1396/19.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Зазначене узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18.

У даній справі встановлено, що сторона позивача до закінчення розгляду справи в апеляційному порядку не повідомляла суд про намір подати відповідні докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору.

Станом на час прийняття Житомирським апеляційним судом постанови від 20 листопада 2024 року в матеріалах справи були відсутні докази на підтвердження понесення ТОВ «Діджи Фінанс» витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

У даному конкретному випадку виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України цілком і повністю залежало від дій та волі ТОВ «Діджи Фінанс» та його представника, між якими існують певні договірні відносини.

Вищевикладене дає підстави вважати, що стороною позивача не дотримано належне виконання вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява ТОВ «Діджи Фінанс» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення із ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови щодо відшкодування витрат на правову допомогу відповідно до вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №281/526/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді