Справа № 510/58/24
Провадження № 2/510/848/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 травня 2024 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання, які призначалися на 15.02.2024р., 07.03.2024р., 04.04.2024р., 08.05.2024р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву щодо позову не надав.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Златі Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутності.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечував.

В ході розгляду справи були досліджені наступні докази: копія розписки ОСОБА_4 від 13.09.2023р. про отримання грошей 1600 Євро; копія паспорту відповідача громадянина Молдови; довідка про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти станом 08.01.2024р.;

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діюча через свого представника адвоката Златі Д.С., звернулась до суду із відповідним позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_3 1600 Євро, які станом на 08.01.2024р. становлять 76112 грн. 00 коп., зазначивши, що 13.09.2023р. вона із ОСОБА_3 уклали договір позики, за умовами якого вона передала, а ОСОБА_3 отримав в борг грошові кошти в сумі 1600 Євро. Відповідач зобов`язався у термін до 20.09.2023 року повернути позивачці зазначену грошову суму, однак свої зобов`язання по теперішній час не виконав. За домовленістю сторін позика була безвідсотковою. Після спливу терміну, на якій була видана позика, відповідач гроші не повернув. На день звернення позивачки із позовом до суду (10.01.2024р.) із вимогами про стягнення боргу відповідач борг не повернув, залишилися невиконаними боргові зобов`язання: основна сума боргу 76112,00 грн.

Вирішити спір у досудовому порядку неможливо, позивачка звернулась із позовом до суду, яким просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 76112 грн. 00 коп.

На підтвердження позовних вимог позивачка посилалась на розписку від 13.09.2023 року, рукописний текст в якій про отримання грошових коштів виконано ОСОБА_5 .

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

13.09.2023 року сторони у справі уклали договір позики. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: суми позики і строку повернення позики. Також між сторонами була оформлена і розписка на отримання ОСОБА_3 грошей. На укладання договору сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягав виконанню обома сторонами.

ОСОБА_1 - позикодавець свої зобов`язання за договором виконала, коли передала 13.09.2023 року ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1600 Євро. Виконання позичальником зобов`язань за договором підтверджується текстом розписки. Обов`язок позичальника повернути позику передбачено умовами розписки і положеннями ст.1049 ЦК України.

Як виходить із матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, позичені на певний строк грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Нотаріальна форма договору позики не вимагається незалежно від суми договору, однак за згодою сторін договору, договір позики може бути укладений в нотаріальній формі. У даному випадку договір позики сторони оформили в письмовій формі, але не посвідчували у нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою з моменту фактичного передання речей, визначених родовими ознаками, позикодавцеві (із рук в руки) або з моменту зарахування грошових коштів, що позичалися, на банківський рахунок позикодавця.

Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, вимоги позивачки про стягнення з відповідача суми боргу 76112 грн. є законними, знайшли своє підтвердження, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вимоги позивачки є обґрунтованими і доведеними, правомірними і законними, такими, що виходять із позикових договірних зобов`язань, у зв`язку із чим підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 133, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 279, 354, 355, ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049-1050 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 19.01.2023р., орган видачі 5103) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики від 13.09.2023р. (станом на 10.01.2024 року) в розмірі 76112 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Молдова, посвідка на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 від 19.01.2023р., орган видачі 5103) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Ренійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Вячеслав ДУДНИК