Справа № 510/2030/23
Провадження № 2/510/692/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивачки на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу з реєстру територіальної громади від 27.12.2022р.; копія довідки до акту МСЕК щодо ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із перекладом; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11.07.2013р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про одруження ОСОБА_7 із ОСОБА_6 ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_8 ; копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_8 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я ОСОБА_1 ; копія довідки Лиманської сільської ради Ренійського району Одеської області від 17.05.2007р.; про належність домоволодіння ОСОБА_8 ; копія виписки від 13.09.2023р. з погосподарської книги №1 виконкому Ренійської міськради про належність домоволодіння ОСОБА_8 ; копія звіту від 14.09.2023р. експерта про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; копія державного акту серії І-ОД №005775 від 05.10.2001р. на право приватної власності на землю земельну ділянку площею 3,85 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15.03.2022р.; виписка з Довідника показників нормативної грошової оцінки с/г угідь в Україні станом на 01.01.2020р.; копія довідки старости Долинського старостинського округу Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 13.09.2023р. про склад сім`ї ОСОБА_8 на день його смерті; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.10.2023 р.; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 09.04.2024р. (після смерті ОСОБА_8 спадкова справа не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 08.04.2024р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є родичкою померлого ОСОБА_8 , відповідачка являється матір`ю позивачки та сестрою спадкодавця . За життя ОСОБА_8 належало наступне майно:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , - на підставі виписки від 13.09.2023р. з погосподарської книги №1 виконкому Ренійської міськради про належність домоволодіння;

-земельна ділянка площею 3,85 га, розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ОД №005775 від 05.10.2001р. на право приватної власності на землю.

За життя ОСОБА_8 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини ані позивачка ані відповідачка не звернулися до нотаріальної контори із заявами про її прийняття за законом. Дружина нині померлого ОСОБА_8 ОСОБА_9 (яка мешкала разом із померлим чоловіком на день його смерті) спадщину не прийняла (ані фактично ані юридично). Проте спадщину прийняла племінниця померлого (як спадкоємиця п`ятої черги за законом) ОСОБА_1 в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно мешкала із дядьком по день його смерті, доглядала його, піклувалась про нього.

Незважаючи на фактичне прийняття спадщини позивачкою, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Відповідачка сестра померлого у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_8 немає.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, про що 02.10.2023р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікат державного акту про право власності на землю.

Що стосується оформлення спадкового житлового будинку, то це також є неможливим, оскільки за життя ОСОБА_8 вищевказана нерухомість рахувалась належною йому на підстави даних погосподарської книги, а правовстановлюючі документи на житловий будинок ним не оформлювались, нерухомість на зареєстрована в Державному Реєстрі прав власності на нерухомість.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_8 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок та земельну ділянку, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_8 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка на неї не претендує, інших спадкоємців немає.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого степеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст. 1265 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею п`ятої черги за законом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою.

Проте вона мешкала разом із дядьком в АДРЕСА_1 , допомагала йому, доглядала за ним, по день смерті мешкала разом із ним в одному будинку.

Факт спільного мешкання позивачки із ОСОБА_8 підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мешкають неподалік домоволодіння ОСОБА_8 . Так, свідок ОСОБА_10 зазначив, що часто приходив у гості до ОСОБА_8 . Оскільки той хворів, його доглядала племінниця ОСОБА_1 , вона фактично мешкала в цій родині, поралась по господарству, обробляла город. Свідок ОСОБА_11 також вказав, що переважно бачив, як позивачка доглядала за ОСОБА_8 , забезпечувала його ліками, готувала їжу, прибирала у будинку, обробляла город, а після смерті дядька продовжувала ходити до ОСОБА_9 та мешкати у цій родині та доглядати за будинком.

Як зазначила позивачка, після смерті ОСОБА_8 у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкові житловий будинок та земельну ділянку. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на будинок, земельну ділянку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та земельну ділянку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1265, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

- житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 3,85 га, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-ОД №005775 від 05.10.2001р. на право приватної власності на землю,

що належали ОСОБА_8 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник