Постанова

Іменем України

01 травня 2024 року

м Київ

справа № 520/12503/15-ц

провадження № 61-6258 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою її представником ОСОБА_4 , на постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.,

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом у якому просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , від 21 жовтня 2009 року, видане, на ім`я ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

2. Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказував на те, що з 2007 року він разом із відповідачем перебували у шлюбі, за період якого придбали спірну квартиру, шляхом інвестування будівництва. Кошти на придбання квартири були спільним майном подружжя, проте свідоцтво про право власності на спірне майно було видане на і'мя відповідача, тобто без врахування інтересів ОСОБА_1 , як співвласника майна. На момент звернення до суду домовленості щодо поділу спірного майна між позивачем і відповідачем не досягнуто.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Київський районний судм. Одеси рішенням від 11 листопада 2015 року позов задовольнив. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане 21 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, на ім`я ОСОБА_2 Визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

4. Рішення суд першої інстанції зазначив обґрунтувавтим, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені, оскільки судом встановлено, що вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України, враховуючи, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2007 року, ОСОБА_2 отримала 21 жовтня 2009 року свідоцтво право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору № 23/78 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ) від 05 грудня 2006 року та інших угод. Вказана обставина у ході розгляду справи не заперечувалася представником відповідача, який лише зазначав, що частка відповідача є більшою ніж 1/2, а також стверджував, що позивач обіцяв після розірвання шлюбу залишити квартиру позивачу. Однак, на підтвердження вказаних обставин у представника відповідача відсутні письмові докази.

5. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

6. Одеський апеляційний суд ухвалоювід 05 квітня 2021 року поновив ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року та відкрив провадження у справі.

7. Одеський апеляційний суд ухвалоювід 12 серпня 2021 року залучив ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

8. Одеський апеляційний суд ухвалоювід 27 січня 2022 року залучив орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

9. Одеський апеляційний суд постановою від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнив. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб - ОСОБА_3 , органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності.

10. Задовольняючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції зазначив, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Свідоцтво про право власності - це документ, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, оформлений відповідно до встановлених державою у вищезазначених нормативно-правових актах вимог, тобто є правовстановлюючим документом. Передумовою для його видачі є прийняття державним реєстратором на підставі наданих заявником документів (у тому числі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації) рішення про державну реєстрацію права власності, яке, у свою чергу, є підставою для оформлення та видачі свідоцтва про право власності. Отже, сам лише факт реєстрації спірної квартири за ОСОБА_2 не є достатньою підставою для зміни правового статусу майна, а отже позовні вимоги у частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, видане, на ім`я ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

11. Щодо позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку спірної квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя суд апеляційної інстанції вказав на те, що з договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Мартиненко А. І. зареєстрованого в реєстрі за № 1120 вбачається, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

12. Оскаржуване рішення судом першої інстанції було ухвалено 11 листопада 2015 року, однак ОСОБА_5 до участі у справі залучений не був. Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

13. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

14. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Суд першої інстанції, в порушення вимог частини п'ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не роз`яснив позивачу про його процесуальне право залучити до справи у якості співвідповідача належну особу, що потягло за собою унеможливлення захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15. ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_4 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

16. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2023 року суддею-доповідачем, для розгляду справи № 520/12503/15-ц визначено ОСОБА_6 .

17. Верховний Суд ухвалою від 01 червня 2023 року у відкритті касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року відмовив, відкривкасаційне провадження за касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.

18. У липні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

19. На підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_6 , на підставі службової записки секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д.

20. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2023 року справу № 520/12503/15-ц визначено судді-доповідачу Пророку В. В.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що суд апеляційної інстанції розглядаючи справу в першу чергу мав розглянути питання дійсності договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , і лише з`ясувавши це питання розглядати справу по суті заявлених позовних вимог.

22. Також скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_5 , що вказує на відсутність у нього такого права, а також не врахував, що під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебувала справа (№ 947/19564/21), зокрема, за її зустрічним позовом, в якому вона оскаржувала дійсність відповідного договору купівлі продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року.

23. Крім цього на думку скаржника судом апеляційної інстанції прийняте оскаржуване судове рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 804/7973/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 06 травня 2020 року у справі № 370/2050/16-а, від 12 травня 2020 року у справі № 815/5474/16, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц.

24. Скаржник також вказує на те, що суд апеляційної інстанції порушив її процесуальні права, оскільки в своїй ухвалі від 12 серпня 2021 року, якою ОСОБА_3 була залучена до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, суд не роз'ясний їй її права, встановлені статтею 43 ЦПК України, зокрема, її право на подання відзиву на апеляційну скаргу та не встановив строк для подання відзиву, що позбавило її права надати суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі.

Доводи інших учасників справи

25. У квітні 2024 року до Верховного Суду від ОСОБА_7 , як представника ОСОБА_5 , надійшов відзив на касаційну скаргу.

26. Водночас частиною першою статті 395 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право податидо суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

27. До відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи (частина четверта статті 395 ЦПК України).

28. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

29. Копію ухвали Верховного Суду від 01 червня 2023 року про відкриття касаційного провадження у справі № 520/12503/15-ц, разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї документів було доставлено до електронного кабінету ОСОБА_7 в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 18 листопада 2023 року, що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення електронного листа.

30. Отже, вказаний відзив ОСОБА_5 поданий з пропуском строку для його подання. Крім цього до відзиву не додано доказів надсилання його копій іншим учасникам справи.

31. За таких обставин Верховний Суд не приймає до розгляду відзив на касаційну скаргу.

Письмові пояснення інших учасників справи

32. У липні 2023 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли пояснення, які частково доповнюють доводи касаційної скарги.

33. Відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

34. За змістом статей 392 - 395 ЦПК України, заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу. Відповідно ж до частини першої статті 398 ЦПК України, особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

35. Враховуючи, що суд касаційної інстанції у цій справі не вважав за необхідне та не надавав учасникам справи дозволу на подання письмових пояснень, Верховний Суд не вбачає за можливе розглядати такі пояснення.

Фактичні обставини справи

36. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 30 січня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Київського районного суду від 19 листопада 2014 року було розірвано.

37. 21 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Одеської міської ради, на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Свідоцтва видане на підставі договору № 23/78 про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» (ФФБ) від 05 грудня 2006 року, угоди про уступку права вимоги від 24 березня 2008 року, зміни до договору від 26 березня 2008 року, додаткової угоди № 04 від 14 вересня 2009 року, договору відступлення майнових прав на об`єкт інвестування від 15 травня 2009 року, акту прийому - передачі квартири від 15 травня 2009 року. Вказана обставина підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 листопада 2009 року.

38. З Договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського округу Мартиненко А. І. зареєстрованого в реєстрі за № 1120 вбачається, що ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_1 .

39. Оскаржуване рішення Київського районного суду м. Одеси було ухвалено 11 листопада 2015 року, однак ОСОБА_5 до участі у справі залучений не був.

Позиція Верховного Суду

40. Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

41. Статтею 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

42. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми права й ухвалено законне та обґрунтоване рішення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

43. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

44. Статтею 41 Конституції України установлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

45. Також частинами першою та другою статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

46. Відповідно до положень статей 316 та 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

47. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

48. Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

49. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

50. В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 спірну квартиру. В пункті 10 цього договору також вказано, що продавець ( ОСОБА_2 ) при укладені цього договору діє за згодою свого чоловіка ( ОСОБА_1 ), про що ним подана згода, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мартиненко А. І. 23 червня 2010 року, зареєстрована в реєстрі № 1118.

51. Надалі ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру, що підтверджується, наявним в матеріалах справи, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 липня 2010 року (номер запису: 3860 в книзі: 751пр-40).

52. Таким чином, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій не було встановлено і матеріали справи не містять підтвердження того, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання свідоцтва недійсним та визнання права власності, договір купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року був недійсним, колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо того, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, а суд апеляційної інстанції безпідставно не звернув на це увагу.

53. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

54. Також частиною першою статті 3 ЦПК України, в редакції чинній на момент звернення до суду із позовом та розглядом справи судом першої інстанції, (далі - ЦПК України 2004 року) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

55. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. (частина перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року).

56. Частиною першою статті 30 ЦПК України 2004 року визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

57. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси й тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

58. Відповідно до пунктів 2 та 3 частини 2 статті 119 ЦПК України 2004 року позовна заява повинна містити ім`я (найменування) позивача і відповідача, зміст позовних вимог.

59. Крім цього, відповідно до статті 33 ЦПК України 2004 року суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Після заміни відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача справа за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розглядається спочатку.

60. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов'язки сторін (позивача та відповідача).

61. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

62. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

63. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як відповідача або співвідповідача за умови наявності її обов`язкової процесуальної участі є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

64. Таким чином, суд апеляційної інстанції встановивши, що ОСОБА_1 у цій справі, звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири, за наявності договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продала ОСОБА_5 спірну квартиру, не звертався до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача належним чи про залучення до участі у справі ОСОБА_5 як співвідповідача, тобто питання про право власності спірної квартири було розглянуто без належного відповідача дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

65. Доводи касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанції розглядаючи справу в першу чергу мав розглянути питання дійсності договору купівлі-продажу спірної квартири від 23 червня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , і лише з`ясувавши це питання розглядати справу по суті заявлених позовних вимог Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки така позовна вимога позивачем у цій справі не заявлялася, а відтак не могла бути предметом розгляду.

66. Верховний Суд також не бере до уваги доводи касаційної скарги стосовно неврахування судом апеляційної інстанції факту перебування на розгляді в Київському районному суді м. Одеси справи за позовом ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , державного реєстратора Виноградівської сільської ради Тарутинського району Одеської області Алєксєєвої Юлії Сергіївни про визнання договорів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна з чужого незаконного володіння, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання права власності та визнання договору купівлі-продажу недійсним (№ 947/19564/21), оскільки ухвалою цього ж суду від 19 вересня 2022 року провадження у справі було зупинене саме до набранням законної сили рішення суду за наслідком розгляду справи № 520/12503/15-ц

67. Також, доводи касаційної скарги про застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 804/7973/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 06 травня 2020 року у справі № 370/2050/16-а, від 12 травня 2020 року у справі № 815/5474/16, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

68. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

69. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

70. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

71. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

72. Верховний Суд, проаналізувавши наведені скаржником у касаційній скарзі постанови, дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки правовідносини у вказаних справах та у справі № 520/12503/15-ц не є подібними.

73. Щодо доводів касаційної скарги стосовно порушення судом апеляційної інстанції процесуальних прав скаржника при постановленні ухвали від 12 серпня 2021 року Верховний Суд зазначає таке.

74. Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

75. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

76. Пунктом 2 частини четвертої статті 62 ЦПК України встановлено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

77. Пунктом другим частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді.

78. З матеріалів справи, а також з ухвали Одеського апеляційного суду від 12 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 була залучена до розгляду справи № 520/12503/15-ц в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на підставі відповідного клопотання ОСОБА_4 , як представника ОСОБА_3 , який діяв на підставі відповідного ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 10 серпня 2021 року.

79. Крім цього з оскаржуваної постанови Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року також вбачається, що ОСОБА_4 представляючи інтереси ОСОБА_3 приймав участь в засіданні, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, що виключає неможливість ОСОБА_3 надати суду свої пояснення по суті спору.

80. Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції процесуального права скаржника на надання суду пояснення по справі та заперечень проти апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

81. Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судом апеляційної інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин та зводяться до їх переоцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

82. Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

83. З огляду на вказане Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

84. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційнуОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 .

2. Залишити без змін постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В. В. Пророк
Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
О. М. Ситнік