Справа № 317/4137/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Хижняк Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького районного суду Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк» або «Позивач») до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

27 жовтня 2021 року між сторонами у справі було кредитний укладено договір № , відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача кредит.

АТ «Таскомбанк» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит на суму, яка зазначена у розрахунку позовних вимог.

Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 06 липня 2023 року у ней виникла заборгованість перед позивачем в сумі 161139,87 грн., з яких:

103798,65 грн. (заборгованість за тілом кредиту);

17488,79 грн. (заборгованість за річними процентами);

39852,43 грн. (заборгованість по щомісячним процентам).

Позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без участі представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечила факт отримання нею кредиту у АТ «Таскомбанк». Зазначила, що несплата кредиту відбулась через скрутний фінансовий стан.

Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків.

27.10.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір № (далі за текстом - Договір), згідно з умовами якого фінансова установа зобов`язалась надати Відповідачці кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Відповідачка, відповідно, зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сторонами було узгоджено суму кредиту у розмірі 107637,00 грн., строк на який надається кредит - 60 місяців.

Відповідно до п. 1.3. Договору, позичальник зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених у графіку платежів, яким визначено кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення.

У Паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5696742, який також підписаний ОСОБА_1 , вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника: сума/ліміт кредиту 107637,00 грн., строк 60 місяців. Вказана інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника, а саме: річні проценти 11,39 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,19% від суми кредиту. Також узгоджено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення (графік платежів). ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником умов кредитування.

Факт перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» грошових коштів за Договором, на користь Відповідачки підтверджується матеріалами справи.

17.12.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір факторингу № 171221.

Зі змісту вказаного договору факторингу вбачається, що ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк», а новий кредитор набуває за плату належні йому права вимоги до позичальників, вказаними у реєстрі прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17.12.2021, зокрема, до відповідачки ОСОБА_1 .

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 27.10.2021, укладеному з позичальником ОСОБА_1 станом на 06.07.2023, розмір загальної заборгованості становить 161139,87 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 103798,65 грн.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) - 17488,79 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 39852,43 грн.

Як зазначалось вище строк дії договору визначено 60 місяців, тобто до 27.10.2026.

З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2023 позивач звернувся до відповідачки із письмовим повідомленням - вимогою № 9897/70.2.1 про дострокове погашення кредиту.

Таким чином позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, обумовлені цим договором, припинилося.

Звернувшись до суду із даним позовом, позивач згідно з наданим розрахунком просив стягнути, зокрема, заборгованість по річним процентам та щомісячним процентам за користування кредитом станом на 06.07.2023.

Між тим, нарахування банківською установою відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено 28.04.2023 шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідача у справі. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним.

Вказані висновки узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18).

При цьому факт неотримання боржником вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання, свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів і пені, та в односторонньому порядку змінив умови договору (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 310/9979/15 (провадження № 61-11782св20).

На підставі викладеного, з відповідача підлягають стягненню річні та щомісячні проценти в період часу до дня пред`явлення вимоги, тобто до 28.04.2023, в розмірі: річні % - 15551,78 грн. та щомісячні % - 35358,90 грн. В стягненні іншої частини процентів слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 каб. 318, ідентифікаційний код юридичної особи в ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 154709 (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот дев`ять) гривень 33 копійки, яка складається основного боргу в сумі 103798 (сто три тисячі сімсот дев`яносто вісім) гривень 65 копійок, річних процентів в сумі 15551 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 78 копійок та з щомісячних процентів в сумі 35358 (тридцять п`ять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 90 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 2576 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 89 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Нікітін