ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4606/24 Справа № 206/1513/23 Суддя у 1-й інстанції - Поштаренко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі, у сторін народилася малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року у справі № 02/9467/14-ц шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі №203/4646/17 визначено місце проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації та фактичного проживання її батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року у справі № 203/308/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку щомісяця, починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою в.о. начальника відділу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Кітаєвим С.С. від 05 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року у справі № 203/2145/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несплату аліментів на утримання доньки за період з 05 жовтня 2021 року по 01 червня 2022 року у розмірі 17000,00 грн.

Постановою Державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Богомол М.О. від 20 жовтня 2022 року виконавче провадження № НОМЕР_1 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накладено на відповідача штраф у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів тобто 14189,94 грн.

Вироком Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року у справі №206/3171/22 у зв?язку з умисним систематичним, в період часу з жовтня 2021 року по вересень 2022 року ухиленням відповідачем від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своєї малолітньої доньки останню визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України та призначено їй покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Вказує, що дитина відвідує КЗО «Загальноосвітня середня шкода № 75», а також здобуває освіту в «Комп?ютерній академії ШАГ». Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує останній та не проявляє бажань до побачень з донькою. Він не вчиняє будь-яких протиправних дій по відношенню до відповідача, які полягають у чиненні перешкод їй у вихованні дитини, що також підтверджується відсутністю судового спору або рішення відповідного органу опіки та піклування або суду про усунення перешкод у вихованні дитини.

За час окремого проживання з донькою відповідач жодного разу не відвідувала батьківських зборів у школі та Комунальний заклад освіти «Загально освітня середня шкода № 75» не спілкується з її класними керівниками з метою отримання інформації про успіхи доньки у навчанні або про її поведінку та виявлення «тригерів» які вказують на погіршення морального або психологічного стану доньки, не ставить питання про ночівлю доньки з нею за місцем проживання матері, не цікавиться про її стан здоров?я в сімейного лікаря та має заборгованість зі сплати аліментів, яку наростила умисно.

Окрім того, вказує, що наявність вироку Самарського районного суд м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2022 року щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене частиною 1 статті 164 КК України є підставою для позбавлення останньої батьківських прав відповідно до пункту 6 частини 1 статті 164 СК України, окрім того після вироку, а також застосування до неї штрафних санкції державним виконавцем та стягнення заборгованості за пенею по сплаті аліментів, відповідач не стала на шлях виправлення та продовжує нарощувати заборгованість зі сплати аліментів. В

Враховуючи викладене, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки ОСОБА_3 29 лютого 2012 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено, а матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, тому відсутні правові підстави, передбачені положеннями статті 164 СК України для застосування до відповідача такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин у справі та безпідставно відмовив у задоволенні позову, не звернувши уваги на протиправну поведінку матері по відношенню до своєї дитини. Вважає, що рішення суду суперечить саме інтересам малолітньої дитини. Вказує що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач має значну заборгованість зі сплати аліментів та має притягалась до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 164 КК України, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Окрім того, після притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, а також застосування до неї штрафних санкції державним виконавцем та стягнення заборгованості за пенею по сплаті аліментів, відповідач не стала на шлях виправлення та продовжує нарощувати заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про ухилення останньої від своїх батьківських обов`язків щодо доньки, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі №203/4646/17 визначено місце проживання ОСОБА_3 за місцем реєстрації та фактичного проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2021 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку щомісяця, починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця від 05 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа №2/0203/502/2024, виданого Кіровским районним судом м. Дніпропетровська від 14 вересня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку щомісяця, починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за несплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 за період з 05 жовтня 2021 року по 01 червня 2022 року в розмірі 17000,00 грн.

Постановою державного виконавця під № НОМЕР_1 від 20 жовтня 2022 року накладено штраф на боржника ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік у розмірі 20 процентів суми заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 14189,94 грн.

Вироком Самарського районного суд м. Дніпропетровська від. 26 жовтня 2022 року у справі №206/3171/22 визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частини 1 статті 164 КК України та призначено їй покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Згідно із характеристикою, наданою на ім`я ОСОБА_3 , директорм КЗО « СЗШ № 75» ДМР ОСОБА_4 , встановлено, що остання навчається у 5-Б класі онлайн (дистанційно). Систематични бере участь в онлайн-уроках, під час яких постійно працює. Демонструє високий та достатній рівень знань. Забезпечена навчальними посібниками, технічними засобами, шкільним приладдям для навчання. Завжи має охайний зовнішній вигляд. Емоційний стан дитини не викликає занепокоєння. Стосунки між нею та батьком ОСОБА_1 доброзичливі. Батько дбає про фізичний та психологічний розвиток дитини. Дівчинка займається танцями, відвідує заняття в комп`ютерній академії «Шаг». ОСОБА_1 бере активну участь у житті школи та класу. Завжи відвідує батьківськи збори, входить до складу батьківської ради 5-Б класу. Мати ОСОБА_5 із сім`єю не проживає (зі слів тата). Протягом навчання ОСОБА_6 в КЗО «СЗШ №75», а саме за період з 2019 по 2013 ОСОБА_2 не відвідувала заклад освіти. Жодного разу не спілкувалась з класним керівником початкових шкіл ОСОБА_7 , з класним керівним середньої школи ОСОБА_8 , а також з адміністрацією закладу. Не була присутня на батьківських зборах та урочистих заходах. ОСОБА_6 неодноразово жалілася, на те, що мати не відповідає на її телефони дзвінки.

Відповідно до виданої характеристики директорм ТОВ «Комп`ютерна Акаемія ШАГ Дніпро» ОСОБА_9 та відповіді № 13/06/23-1 від 13 червня 2023 року на адвокатський запит ОСОБА_10 , ОСОБА_3 з 29 серпня 2020 року по теперішній час проходить навчання в Дніпровській філії Комп`ютерної Акаемії ШАГ. Напрямок «Мала Ком`ютерна Академія». Пропусків навчальних занять без поважної причини не допускає. З навчальним планом справляється на «відмінно» і «добре». Середній бал академічної успішності - 11. Труднощів у навчанні не має. Замовником та платником по обох навчальних програмах виступає батько студентки - гр. ОСОБА_1 .

Згідно з листом № 3 від 29 червня 2023 року, виданого ФОП ОСОБА_11 «Сімейна Амбуліторія», на запит адвоката Кравцова В.В., вбачається, що ОСОБА_1 дійсно звертався до медичного закладу разом з дитиною, ОСОБА_3 , 29 лютого 2012 року, цікавиться станом її здоров`я, забезпечує дитину необхідними медикаментами, рекомендації лікарів виконує, відповідально ставиться до лікування дитини, ОСОБА_2 до лікарів медичного закладу не зверталася.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 липня 2023 року під № 186-р, встановлено, що орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, за змістом вказаного висновку встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, виданого Самарським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом 23 травня 2023 року заборгованість складає 97429,50 грн., але з листопада 2022 року, ОСОБА_2 , почала сплачувати аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» BP-000884225 Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_2 станом на 06 травня 2023 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини(параграф 57, 58).

Європейський суд з прав людини також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛвід 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13).

У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) Європейський суд з прав людини також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав як і гострої соціальної необхідності у цьому, тому такий захід впливу не є необхідним у демократичному суспільстві і суд першої інстанції діяв у межах своєї дискреції.

Суд першої інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено і позивачем не доведено.

Встановивши відсутність свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 .

При цьому судом не було встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Навпаки, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач заперечувала вимоги позивача та пояснювала, що бажає виховувати дочку, зустрічатися з нею та доглядати її, що знайшло своє підтвердження у висновку Органу опіки та піклування і вказує на її зацікавленість у збереженні зв`язків із своєю дочкою. Такий факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини і бажання брати участь у її вихованні.

При цьому, колегія суддів наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

У даній справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_3 не відповідає інтересам дитини, оскільки обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, оскільки докази, подані позивачем, не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також про необхідність застосування такого виключного заходу саме в інтересах дитини.

Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на висновок Органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 липня 2023 року під № 186-р, яким встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність позбавлення матері батьківських прав щодо малолітньої доньки, з урахуванням встановлених у цій справі обставин.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має значну заборгованість зі сплати аліментів та притягалась до кримінальної відповідальності, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав, є безпідставними, оскільки не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки ОСОБА_2 , хоча і має заборгованість по сплаті аліментів, але вона їх сплачує, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати алмінентів станом на 18 жовтня 2023 року та копіями квитанцій, що свідчить про небайдуже відношення ОСОБА_2 до своїх батьківських обов`язків та бажання виправити несприятливу ситуацію, що склалася за цей час між нею та донькою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не можуть бути підставною для скасування рішення суду й простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав щодо її доньки. Особливо в ситуації, коли мати наполегливо вказує, що вона хоче відновити та не бажає розвивати стосунки зі своєю донькою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на наявну протиправну поведінку матері щодо дитини, яка суперечить інтересам самої дитини, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки скаржником не надано суду належних до допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки матері щодо дитини у розумінні норм цивільно-процесуального законодавства України.

Посилання скаржника на безпідставну відмову у позові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно норм Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини й при розгляді справ щодо позбавлення батьківських прав суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Фактично аргументи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо вирішення спору, однак колегія суддів звертає увагу, що вони спростовуються матеріалами справи, наведеними нормами права та встановленими судом першої інстанції обставинами справи, яким надана належна оцінка під час розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна