Номер провадження: 22-ц/813/274/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні службовою квартирою шляхом виселення з квартири та встановлення порядку користування, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні службовою квартирою АДРЕСА_1 та виселити його із незаконно займаної службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення; зобов`язати ОСОБА_4 виконати наступний порядок проживання в службовій квартирі АДРЕСА_1 : позивача розмістити зі своєю дружиною - ОСОБА_5 в кімнаті розміром - 10,2, а ОСОБА_4 в кімнаті розміром - 29,1 кв. метра разом з донькою ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 передати ключі від кімнати розміром - 10,2 кв. метра позивачу; не вселяти в службову квартиру сторонніх осіб та родичів без погодження з наймачем; не приводити в службову квартиру фізичних осіб в якості гостів без отримання згоди від відповідача та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача - ОСОБА_2 витрати на проведення судового розгляду в сумі - 15 840,80 грн. Позивач зазначав, що проживає з донькою дружини у службовій квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру на житлове приміщення. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 вселився в квартиру АДРЕСА_1 безпідставно та разом з ОСОБА_4 заважає позивачу користуватися службовою квартирою, через що, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні службовою квартирою шляхом виселення з квартири та встановлення порядку користування (а.с. 3-6).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 вирішено відмовити (а.с. 82-84).

01.03.2021 канцелярією Одеського апеляційного суду була зареєстрована апеляційна скарга адвоката Панько Михайло Михайловича в інтересах ОСОБА_2 . Апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції помилково взято як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог відсутність права у особи, яка не є власником звертатися до суду за захистом свого права як користувача та вимагати усунення перешкод у користуванні своїм приміщенням, оскільки відповідне право було надано позивачу та закріплено в розділі 2 ЖК УРСР «користування житловими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду». Разом з тим, апелянт зазначав, що судом першої інстанції не було розглянуто позовні вимоги в повному обсязі та в свою чергу не було надано обґрунтування відмови в цій частині позивних вимог (а.с. 86-89).

Правом на подання відзиву інші учасники провадження не скористалися.

Протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.09.2023 до участі в справі залучена третя особа АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» як власник спірної квартири (а.с. 175-176).

29.11.2023 представник третьої особи ОСОБА_7 надіслала письмові пояснення по справі, в якій зазначила, що статус «службова» квартирі АДРЕСА_1 не надавався. Зазначена квартира була надана позивачеві як відомча в порядку ст. 52 ЖК України, що надавало позивачеві достатньо широке коло повноважень щодо користування житлом як основному квартиронаймачеві. Зокрема такий статус не виключав можливість її приватизації, яке в подальшому обумовлювало б можливість усунення перешкод у здійсненні права власності вже в порядку цивільного законодавства. Крім того, позивач, зазначаючи у позові на тривалу відсутність ОСОБА_4 заходів щодо визнання втрати нею права користування житловою площею не вживав. Так, третя особа вважає, що на даний час безумовне право користування усіма приміщеннями в квартирі належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 підлягає виселенню у разі наявності належних та допустимих доказів його проживання в цій квартирі. Питання порядку користування житловим приміщенням ОСОБА_5 та її доньки в спірній квартирі має вирішуватися після надання згоди на її вселення (а.с. 205-206).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, представник третьої особи ОСОБА_7 підтримала пояснення, попередньо направлені апеляційному суду.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників провадження, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано договір найму жилого приміщення між позивачем та ДП Одеська залізниця, а тому суд не може встановити, які особи проживають разом із наймачем. У матеріалах справи наявний лише ордер на житлове приміщення № 009539 серія ПО від 26.01.2015, згідно якого до складу сім`ї ОСОБА_2 входять ОСОБА_8 (дружина) та ОСОБА_4 (донька). Також, суду не було надано відомостей щодо підстав вселення до службової квартири третьої особи ОСОБА_5 та її доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , договір найму житла відсутній. Суду, не було надано ніяких доказів проживання ОСОБА_3 у квартирі під АДРЕСА_1 , а саме, що ОСОБА_3 чинив спроби вселитися до квартири, здійснював оплату за квартиру, що у квартирі наявні особисті речі ОСОБА_3 . Стосовно інших вимог порядку користування службовим приміщенням, суд першої інстанції зазначив, що вони відносяться до загальних правил користування житловим приміщенням, що визначені у Житловому кодексі України, а тому суд не вбачав законних підстав для встановлення визначених правил користування житловим приміщенням. Крім того, суд першої інстанції роз`яснив позивачу, що лише власник квартири під АДРЕСА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю квартирою, зокрема, шляхом виселення осіб.

Тому суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить Держаному підприємству Одеська Залізниця, що підтверджується інформаційною довідкою № 226401164 від 01.10.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8). Правонаступником ДП Одеська Залізниця є АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

26.01.2015 був виданий ордер на жиле приміщення № 009539 серія ПР ОСОБА_2 із сім`єю з 3 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 39,3 кв.м., що складається з 2 кімнат в квартирі АДРЕСА_1 . Склад сім`ї дружина ОСОБА_8 та донька ОСОБА_4 (а.с. 18). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

В матеріалах справи міститься відповідь Малиновського ВП в м. Одесі ГУПН в Одеській області на звернення ОСОБА_4 за № 615869 від 17.07.2020, в якій повідомлено, що питання, які склалися між нею та ОСОБА_2 являються цивільно-правовими та до компетенції Національної поліції не відносяться, а вирішуються в суді в приватному порядку. Також наявні пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 10).

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 09.08.2019 одружилися (а.с. 9). ОСОБА_5 має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею (а.с. 29).

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради, а у випадках, передбачених Кабінетом Міністрів України, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

За ч. 1 ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення.

Відповідно до положень ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім`ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім`ї наймача.

Вселення тимчасових жильців на строк понад півтора місяця допускається за умови додержання розміру жилої площі, встановленого для надання жилих приміщень (частина перша статті 48).

Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім`ї, які проживають разом з ним, зобов`язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

За встановленими апеляційним судом обставинами справи ордер на право заняття жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 отримав ОСОБА_2 як працівник ДП Одеська Залізниця із сім`єю: дружина ОСОБА_8 , донька ОСОБА_4 . В матеріалах справи відсутні докази надання згоди наймача ОСОБА_2 на тимчасове проживання в квартирі ОСОБА_3 . З цих підстав між сторонами виник конфлікт, що підтверджується зверненнями до органів Національної поліції. Останніми було роз`яснено, що спір між сторонами носить цивільно-правовий характер в зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Вказані обставини, пояснення учасників справи, надані в судових засіданнях та в письмових поясненнях, докази в справі в сукупності підтверджують факт вселення ОСОБА_3 в квартиру. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив всі обставини, що мають значення для справи та дійшов передчасних висновків щодо суті спору. За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 намагався користуватись житловим приміщенням за відсутності згоди наймача, який заперечує щодо його проживання в спірній квартирі, апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У пункті 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Відповідно до обставин даної справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник спір щодо порядку користування спірною квартирою, в зв`язку з чим ОСОБА_2 просить виділити йому окрему кімнату розміром 10,2 кв.м з переданням від неї ключів, а ОСОБА_4 - кімнату розміром 29,1 кв.м. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що він перебуває в шлюбі та планує використовувати вказану кімнату для проживання сім`ї. В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача ОСОБА_4 щодо запропонованого позивачем порядку користування квартирою. Альтернативного варіанту порядку користування квартирою ОСОБА_4 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не надавала.

З огляду на вказане, враховуючи положення діючого житлового законодавства, в контексті встановлених обставин справи та оскільки запропонований порядок користування квартирою не порушує житлові права відповідача (в тому числі розмір кімнати, яка залишається в користування відповідачу), апеляційний суд задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Щодо позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою в зв`язку з проживанням в ній ОСОБА_5 (дружини позивача) з донькою. Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься лише пояснення позивача щодо звернення до уповноваженого органу для надання дозволу на проживання в квартирі вказаних осіб, разом з тим відповідні докази надання дозволу в матеріалах справи відсутні. Тому, підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні, позов пред`явлений передчасно в цій частині. Вимоги про зобов`язання відповідача не вселяти та не запрошувати до квартири інших осіб вирішуються в порядку ст. 65 ЖК України.

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність договору найму, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнано судом дійсним.

Імперативного застереження щодо недійсності договору найму житла недійсним лише через недотримання його письмової форми законодавством не встановлено (постанова КЦС ВС від 17.06.2020 в справі № 127/3287/17).

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин (постанова ВП ВС від 08.06.2021 року, справа № 662/397/15-ц).

Апеляційний суд зауважує, що готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз`яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду (п. 2 постанова пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження в справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року). Вказані дії суддя вчиняє в порядку ст. 197 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суду першої інстанції були надані докази, які підтверджують факт належності квартири АДРЕСА_1 , правонаступником якого є АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». Разом з тим, суд першої інстанції не вчинив відповідних процесуальних дій та не залучив до участі в справі як третю особу власника житла, в тому числі з метою встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні службовою квартирою АДРЕСА_1 та шляхом виселення ОСОБА_3 зі службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування позивача ОСОБА_2 кімнату розміром 10,2 кв.м, а ОСОБА_4 кімнату розміром 29,1 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_4 передати ОСОБА_2 ключі від кімнати розміром 10,2 кв.м.

В іншій частині вимог - відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішень

Судді Одеського апеляційного суду А.І.

ОСОБА_9

ОСОБА_10 . Драгомерецький

Повний текст постанови складений 26 березня 2024 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк