Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/787/24
Провадження № 2/644/1368/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Орджонікідзевський районнний суд м.Харкова,

у складі: головуючого судді Бугери О.В.,

за участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому у засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову посилалась на те, що її мати є власником відповідного об`єкту нерухомого майна, в січні 2022 року мати виїхала до знайомих в Краснодарський край в м. Краснодар, після повномасштабного вторгнення рф в Україну вона не змогла повернутись додому, потрапила там до лікарні та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, було вчинено відповідний актовий запис, видано свідоцтво про її смерть. Після смерті відкрилась спадщина у вигляді її квартири, вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки є її донькою, також із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька, що є відповідачем по справі, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки подане свідоцтво про смерть матері не засвідчено апостилем. Вважала, що відповідно до постанови КМУ «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 року №107, передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 року такі документи приймались на території України без спеціального посвідчення. Посилалась на те, що факт смерті її матері підтверджений відповідним державним органом іноземної держави, дане свідоцтво видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла її мати, містить необхідні реквізити, а тому вважала, що воно не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України. Оскільки спадщину вона прийняла належним чином, а нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва, просила визнати за нею відповідне право власності.

В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала.

Відповідачкою подано до суду 05.03.2024 року заяву, в якій зазначено, що після ознайомлення із заявою ОСОБА_2 , позовні вимоги визнає, просить суд їх задовольнити, всі обставини зазначені в позовній заяві підтверджує, просить розглядати справу за її відсутності, додатково надала копію поштової квитанції про направлення нею заяви до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію відповідної заяви.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивачка у справі ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 , про що свідчать копії свідоцтва про народження, свідоцтва про укладання шлюбу, витягу з Реєстру територіальної громади.

Відповідачка у справі ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження м. Моршанськ, Тамбовської області, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 з 25.11.1992 року. 25.01.1991 року ОСОБА_4 розірвала шлюб з ОСОБА_6 , про що свідчать копії паспорту, свідоцтва про розірвання шлюбу.

Відповідно до копії довідки про смерть № С-06480, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження м. Моршанськ, Тамбовської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06.30 годині, рф, Краснодарський край, м. Краснодар, актовий запис 0 від 29.06.2023 року. Видано свідоцтво про смерть, копія долучена до справи. Орган, що видав свідоцтво про смерть мовою оригіналу «Специализированный отдел записи актов гражданского состояния по государственной регистрации смерти города Краснодара управления записи актов гражданского состояния Краснодарского края».

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 11.05.1995 року, реєстраційн ий номер 7-95-49446, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.1996 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_8 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцями в рівних частках спадщини, що складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , є дружина ОСОБА_9 , донька ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2014 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіної Т.В., після смерті ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадкоємцем спадщини що складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , є її донька ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 15.02.2024 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві спільної часткової власності на 1/2 частку за ОСОБА_4 03.02.2014 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Івакіною Т.В..

За даними КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 06.02.2024 року №1006/0411/24, за наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року проведена КП «ХМБТІ» ХМР наступним чином: 2/3 частки на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1995 року виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду №7-95-49446; 1/3 частка на праві спільної часткової власності за ОСОБА_9 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.05.1996 року, виданого Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою р.№2-3382.

Відповідно до Звіту про ринкову вартість квартири, складеного ТОВ «Консалтінг-Експерт І» сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №510/2023, виданий 04.09.2023 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 18.01.2024 року без врахування ПДВ становить 402514 гривень.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, щ о спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1258, ч.1 ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

09.11.2023 року позивачка звернулась до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4 , до заяви долучила копію свідоцтва про смерть матері, виданого в рф.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів копії спадкової справи, що надійшли до суду 28.05.2024 року, на підставі заяви ОСОБА_2 17.11.2023 року було відкрито спадкову справу №856/2023. До заяви було додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Краснодар, Краснодарського краю, рф.

Інформація щодо іншіх заведені спадкові справи, вчинення заповітів, згідно до отриманих витягів відсутня. За інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова ОСОБА_4 була зареєстрована одна станом на 14.06.2023 року, на момент смерті, за адресою АДРЕСА_3 , інших зареєстрованих осіб за вказаною адресою немає.

Постановою від 22.12.2023 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М., було від мовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки надана копія свідоцтва про смерть матері спадкоємця не є належним чином засвідченою, оскільки не містить апостилю.

13.02.2024 року до Четвертої Харківської міської нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті її бабусі, додано копію свідоцтва про її народження.

Тобто, у строк встановлений законом позивачка, яка є спадкоємцем першої черги, як донька померлої, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, надала копії свідоцтв про народження, одруження, документи на підтвердження права власності спадкодавця та копію свідоцтва про смерть спадкодавця, видане на території рф без спеціального посвідчення.

Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Аналогічно, регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю російської федерації.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВРу відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року.

Тобто, з дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території російської федерації і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією і Білоруссю.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть може підтверджувати особу померлої лише у випадку засвідчення його оригіналу чи дублікату апостилем. Та у зв`язку із зупиненням дії Конвенції документи, що видані уповноваженими органами рф після 27 грудня 2022 року не мають статусу офіційних на території України. Тобто, нотаріусом в межах своїх повноважень та відповідно до норм діючого законодавства правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування, враховуючи недійсність наданого документу.

Невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти позивача і обмежувати її право на судовий захист, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23. З огляду на збройний конфлікт між російською федерацією та Україною позивачка позбавлена фізичної можливості на апостилювання свідоцтва про смерть матері відповідними органами російської федерації, яким надаються повноваження на проставлення апостиля.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).

В ході розгляду справи встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 є громадянкою України, яка мала місце реєстрації, на праві власності, за нею зареєстровано об`єкт нерухомого майна, окрім заявлених в рамках справи спадкоємців більше не має, із заявою про прийняття спадщини позивача звернулась у строк встановлений законом, у видачі свідоцтва відмовлено, оскільки надана копія свідоцтва про смерть не засвідчена належним чином, із заявами про встановлення факту смерті, оскарження дії нотаріуса позивачка не зверталась.

Тобто, в справі склалась така ситуація, за якої позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки має в своєму розпорядженні оригінал свідоцтва виданого уповноваженими органами рф, але без спеціального посвідчення, що не визнається дійсним в Україні з наведених вище підстав, тобто, як спадкоємця майна громадянки України, позивачка перебуває у стані правової невизначеності, тому, на думку суду, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту та такий спосіб захисту буде ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до порушення прав інших осіб. Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23, провадження № 61-9113св23.

На підставі вищенаведеного, суд вважає що є підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 77, 80, 81, 89, 90, 95, 258, 259, 264-265 ЦПК України, Закону України «Про міжнародні договори України», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повний текст рішення виготовлений 06.06.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. У зв`язку із оголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: суддя О.В. Бугера