Справа №:755/1738/24
Провадження №: 2/755/2205/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про зупинення провадження

"20" березня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Назаровій І.В.,

за участю сторін:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

26.01.2024 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яка обґрунтована тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому є неможливим. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.01.2024 року в порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В.

06.02.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримувала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив задовольнити.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

У відповідності до ч.ч. 1-2, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Факти може визнати й позивач. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов`язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів і не зроблено під впливом обману, насильства, погрози, помилки.

Суд дійшов висновку про неможливість прийняти визнання позовних вимог відповідачем у судовому засіданні з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як убачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2021 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено та вбачається з Автоматизованої системи документообігу суду, що в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №755/8779/23 (провадження №2/755/4626) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (головуючий суддя Катющенко В.П.).

02.10.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, а саме: 02.10.2023 до суду від позивача, ОСОБА_1 надійшла заява, у якій остання просить суд: залишити позов без розгляду, у зв`язку із тим, що сторони у позасудовому порядку примирилися.

Відповідно до частини сьомої статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

За таких обставин, суд не може прийняти визнання позову відповідача у судовому засіданні, оскільки враховує, що на даний час судом не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б інтересам сторін, в даному випадку позивача, а тому вважає за можливе та доцільне, у відповідності до вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, вжити у даній справі заходів щодо примирення подружжя та збереження їхньої сім`ї, оскільки це не суперечитиме моральним засадам суспільства, враховуючи те, що в позовні заяві та судовому засіданні позивач не вказав вагомих обґрунтованих причин для розірвання шлюбу.

За таких обставин, враховуючи, що сторони 3 роки прожили у шлюбі та мають на вихованні двох малолітніх дітей, про що зазначила позивачка у своїй позовній заяві, суд вважає, що їм слід надати строк для примирення тривалістю у 3 (три) місяці.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Керуючись статтею 111 СК України, статтями 240, 251, 260, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Надати сторонам у справі про розірвання шлюбу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 строк на примирення - три місяці.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зупинити до закінчення строку для примирення - до 20 червня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складений 21 березня 2024 року.

Суддя І.В.Коваленко