Справа № 201/5519/21
Провадження № 2/201/351/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Турбаївській М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Завгороднього О.С.

представника відповідача адвоката Пасічника Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В позовній заяві позивач посилалась на те, що 24 липня 2020 року за адресою: Пісаржевського 22-А, відповідачем було нанесено легкі тілесні ушкодження, що підтверджує висновок спеціаліста судово-медичного експерта №2012, від 27 липня 2020 року, а саме коли позивач поливала квіти біля своєї квартири повз клумби проходила ОСОБА_2 , яка почала трощити вазони з квітами. По даному факту відкрито кримінальне провадження ЄРДР №0000561.

Завданий матеріальний збиток позивач оцінює в сумі 4000 грн., а також нею було сплачено судово-медичну експертизу в сумі 203,60 грн.

Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у сумі 6 000 грн. та вказані збитки просить стягнути з відповідача.

Відповідач скористалась правом на подання відзиву в якому просила відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні належні та достатні докази на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень та завдання матеріального збитку.

Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтримав заперечення викладені у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили суд, що не були безпосередніми свідками конфлікту, про події їм відомо зі слів ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що позивач звернулась із позовом в якому зазначає, що 24 липня 2020 року близько 13 години дня вона поливала квіти біля своєї квартири. В цей час повз клумби проходила ОСОБА_2 , яка почала трощити вазони з квітами. Нічого не пояснюючи, вона піднялася до себе у квартиру. Закінчивши поливати квіти, позивач піднялася на 5 поверх, подзвонила у двері, вийшла ОСОБА_2 . На адресу позивача пролунали образи та нецензурна лексика. ОСОБА_2 застосувала силу і нанесла тілесні ушкодження, а також матеріальну шкоду: розтрощено 5 вазонів квітів-фікусів.

На підтвердження нанесення тілесних ушкоджень позивач надала висновок спеціаліста судово-медичного експерта №2012, від 27 липня 2020 року.

По даному факту відкрито кримінальне провадження ЄРДР №0000561.

Проте на підтвердження встановленої вини саме ОСОБА_2 позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, зокрема вироку суду.

Також, відповідач не є учасником кримінального провадження №0000561 та була допитана лише у якості свідка.

Станом на час розгляду справи кримінальне провадження №0000561 перебуває на стадії досудового слідства у ньому не складено обвинувальний акт, не скеровано до суду та відповідно відсутній вирок.

Крім того, позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження спричинення матеріальної шкоди та її вартості, не доведено спричинення шкоди саме ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Відповідно до Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично оцінює доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди та, відповідно, для задоволення позову, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.В. Батманова