Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перша ужгородська нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ковальчук О.В., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її матір`ю.

Свою заяву обґрунтовує тим, що неправильне зазначення у спадковому реєстрі прізвища її матері, а саме « ОСОБА_3 » (російською мовою) замість « ОСОБА_4 », унеможливлює прийняття нею спадщини.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2910.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

Заявник в судове засідання не з`явилась, разом з тим її представник адвокат Ковальчук О.В. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують, просять її задоволити.

Заінтересована особа: Перша ужгородська нотаріальна контора, будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення судового розгляду справи, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено з матеріалів справи, 13 серпня 2021 року державний нотаріус Другої сєверодонецької нотаріальної контори винесла постанову, якою відмовила заявнику - ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлову квартиру АДРЕСА_1 . Постанова мотивована тим, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.08.2021 за №66004191, інформацію про заповіт, посвідчений 09.12.1992 року Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за р№1-9930 знайдено, але прізвище заповідача не ОСОБА_2 , як в оригіналі заповіту, а ОСОБА_5 (російська мова), дата та місце народження не відомо. Документи, які посвідчують право власності її матері - ОСОБА_2 на спадкову квартиру вона не надала так як вони втрачені. Відповідно до довідки КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» від 12.03.2021 року за №271 значиться, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_6 (російська мова) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.12.1992 року Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою за р№1-9928.

Отже, наявні розбіжності у зазначенні прізвища спадкодавця у Спадковому реєстрі та заповіті - зумовлюють необхідність встановлення в судовому порядку факту, що заявниця є її дочкою.

У підтвердження вказаного факту суду надано свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 , з якого встановлено, що її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 10.08.1974 року змінила прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

09 грудня 1992 року ОСОБА_2 зробила заповідальне розпорядження на випадок смерті, яким заповіла належну їй квартиру в АДРЕСА_2 , своїй доньці - ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчено державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. та зареєстровано в реєстрі за №19930.

Вказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.1992 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Сєвєродонецьк, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 13.04.2006.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м.Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Заявник звертається до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її матір`ю.

Метою встановлення вищевказаного факту є усунення розбіжностей внаслідок неправильного зазначення у спадковому реєстрі прізвища її матері, а саме « ОСОБА_3 » (російською мовою) замість « ОСОБА_4 », що унеможливлює прийняття спадщини заявником.

Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд, вивчивши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що таку слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_4 , була її матір`ю.

Обставин, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перша ужгородська нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення,- задовольнити повністю.

Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.12.2024 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник