Справа № 158/2170/24
Провадження № 2/0158/588/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
представника позивача - ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, -
в с т а н о в и в :
Представник ОСОБА_4 адвокат Ліщук О.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 року, реєстровий номер 849, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2014 року, реєстровий №1-459, виданого державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області належить на праві спільної часткової власності 38/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що у грудня 2023 року у позивача виникла необхідність продажу належної їй частки вищевказаного будинку, а тому у відповідності до ст. 362 ЦК України звернулася до відповідача, яка є співвласником іншої частки (62/100) вказаного будинку з проханням оформлення в нотаріуса відмови від переважного права на придбання частки. Однак, відповідач відмовилася та запропонувала придбати вказану частку, за ціною, яка є значно нижчою від ринкової, що є неприйнятним для позивача.
Крім того зазначив, що відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки з обєкта нерухомого майна від 24.04.2024 року, наданого ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс», за технічними показниками частка 38/100 об`єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна виглядатиме наступним чином:
- об`єкт №1 (62/100): сіни 1-1 площею 6,7 км.м., коридор 1-2 площею 6,6 кв.м., кімната 1-3 площею 20,7 кв.м., кімната 1-4 площею 11,5 кв.м., кімната 1-5 площею 15,7 кв.м., кухня 1-6 площею 9,6 кв.м., загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 47,9 к.в.м., частина сарая Б-1, огорожа 1;
- об`єкт №2 (38/100): сіни 2-1 площа 8,2 кв.м., кухня 2-2 площа 9,7 кв.м., кімната 2-3 площа 16,0 кв.м., кімната 2-4 площа 11,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., частина сарая Б-1, гараж-літня кухня Г-1, огорожа 1.
Також, на основі вказаного висновку було підготовлено проект Договору про поділ житлового будинку, однак, відповідачем ця пропозиція була проігнорована.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області Польовою М.М. від 22.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року, для розгляду цивільної справи №158/2170/24 визначено головуючого суддю Корецьку В.В.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.10.2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.11.2024 року, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Ліщук О.О. заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Радюк З.О. у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2008 року, реєстровий номер 849, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н.В. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.04.2014 року, реєстровий №1-459, виданого державним нотаріусом Ківерцівської державної нотаріальної контори Волинської області Мусійчук Г.Ф. належить на праві спільної часткової власності 38/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15-20/.
У судовому засіданні також встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 62/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Приміщення, яке знаходиться в спільній частковій власності кожної з них є фактично поділене на окремі об`єкти нерухомого майна, які мають самостійний вхід та комунікації, а також сторони володіють і користуються ним понад 10 років.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Зокрема, 3 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 583/2924/20, провадження № 61-9357св22 досліджував питання щодо виділу (поділу) у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Так, відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Ч. 1-3 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна, утворюється два самостійних об`єкта майна.
Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки з обєкта нерухомого майна від 24.04.2024 року, наданого ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Еконсервіс», за технічними показниками частка 38/100 об`єкта нерухомого майна може бути виділена в натурі. Склад новоутворених об`єктів нерухомого майна виглядатиме наступним чином:
- об`єкт №1 (62/100): сіни 1-1 площею 6,7 кв.м., коридор 1-2 площею 6,6 кв.м., кімната 1-3 площею 20,7 кв.м., кімната 1-4 площею 11,5 кв.м., кімната 1-5 площею 15,7 кв.м., кухня 1-6 площею 9,6 кв.м., загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 47,9 к.в.м., частина сарая Б-1, огорожа 1;
- об`єкт №2 (38/100): сіни 2-1 площа 8,2 кв.м., кухня 2-2 площа 9,7 кв.м., кімната 2-3 площа 16,0 кв.м., кімната 2-4 площа 11,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., частина сарая Б-1, гараж-літня кухня Г-1, огорожа 1 /а.с.32/.
У судовому засіданні також встановлено, що вищевказаний висновок технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна, разом із пропозицією та проектом договору про поділ житлового будинку, що є спільною частковою власністю була направлено засобами поштового зв`язку відповідачу ОСОБА_2 , що остання у судовому засіданні не заперечила /а.с.33-39/.
За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 2114/2-3819/11 (провадження № 61-1070св19) наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
З врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що право власності ОСОБА_4 на 38/100 частки будинку підтверджено відповідними документами, сторони володіють та користуються житловим приміщення понад 10 років, спір відносно користування кожним із співвласником належної йому частки майна відсутній, що було підтверджено у судовому засіданні, а тому кожен із співвласників, зокрема позивач, має право на виділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності слід задовольнити.
Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо присвоєння нової поштової адреси новоутвореному об`єкту нерухомого майна, оскільки вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.
Крім того, у задоволенні позовної вимоги у частині визнання за позивачем права власності на новоутворений об`єкт нерухомого майна, слід відмовити, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України, для ОСОБА_4 , яка здійснює виділ в натурі належної її частки житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, право спільної часткової власності на це майно припиняється, остання набуває право власності на виділене майно, яке підлягає державній реєстрації.
Як визначено пунктом 20 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127, у разі виділу частки з майна державний реєстратор відкриває розділ у реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна. Відтак, відсутня необхідність визнавати право власності за останньою на окремий об`єкт нерухомого майна.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц.
З огляду на викладене, суд беручи до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне визначаючи розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7000 грн.
На підставі ст. ст. 356, 358, 364 ЦК України, керуючись ст. ст. 12,13, 76-81,137, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі та припинення права спільної часткової власності, визнання права власності задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_4 в натурі (окремий об`єкт) 38/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як окрему квартиру із господарськими будівлями і спорудами, яка складається із наступних приміщень, будівель та споруд: сіни 2-1 площа 8,2 кв.м., кухня 2-2 площа 9,7 кв.м., кімната 2-3 площа 16,0 кв.м., кімната 2-4 площа 11,2 кв.м., загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., як окремий та цілий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, та частину сараю Б-1, гараж-літня кухня Г-1, огорожа 1, які підлягають державній реєстрації.
Припинити право спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Ліщук Олексій Олексійович, адреса: м. Луцьк, просп. Соборності, 30А/52, Волинської області.

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача адвокат Радюк Зоя Олександрівна, адреса: м. Ківерці, вул. Соборності, 6А, Луцького району Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 06.12.2024 року.