10.04.2024 Єдиний унікальний номер 2-4367/11
Єдиний унікальний № 2-4367/11
Провадження № 4с/205/19/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2024 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт, заінтересована особа Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яку було зареєстровано судом 28 березня 2024 року.

Заявник у своїй скарзі посилався на те, що в провадженні Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (раніше Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ) перебувало виконавче провадження № 39322185 з виконання виконавчого листа 2-4367/2011, виданого 25 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 31 242 грн. 88 коп. Про наявність у провадження виконавчої служби виконавчого провадження заявникові відомо не було. У лютому 2024 року заявникові стало відомо, що на його майно постановою державного виконавця від 02 грудня 2013 року накладено арешт. Станом на теперішній час виконавче провадження закінчено, а його матеріали знищені за закінченням строку зберігання, проте, арешт не скасовано. Строк для стягнення минув, що також підтверджується ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року. Просив скасувати арешти, накладені державним виконавцем Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на майно, належне ОСОБА_1 , та зобов`язати Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт із нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , які накладені у межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4367/11, виданого 25 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у своєму відзиві проти задоволення скарги заперечував, зазначивши, що на виконанні у відділі з 12 серпня 2013 року по 02 грудня 2013 року перебувало виконавче провадження № 39322185 з виконання виконавчого листа № 2-4367/2011 від 25 квітня 2013 року, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 31 242 грн. 88 коп. Постановою державного виконавця від 02 грудня 2013 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника та з`ясувати місце проживання боржника. Виконавче провадження № 39322185 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4367/2011 було знищене. Повернення виконавчого листа стягувачеві не є підставою для скасування арешту із майна боржника, оскільки останній рішення не виконав, борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не сплатив, тому відсутні підстави для зняття арешту. Зняття арешту пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачеві. Також зазначив, що скаржником пропущений строк для подання скарги, оскільки виконавче провадження перебувало на примусовому виконанні у ВДВС у 2013 року, про що боржникові було відомо. Заявлені ОСОБА_1 вимоги незаконні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Просили справу розглядати за відсутності представника Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог чинного законодавства, у задоволенні скарги відмовити.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає, що скарга на дії державного виконавця не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження № 39322185 з виконання виконавчого листа № 2-4367/2011 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 31 242 грн. 88 коп.

Постановою державного виконавця від 12 серпня 2013 року виконавче провадження було відкрито.

Постановою державного виконавця від 12 серпня 2013 року в межах виконавчого провадження № 39322185 було накладено арешт на все майно боржника, ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 02 грудня 2013 року виконавчий лист № 2-4367/2011, виданий 25 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 31 242 грн. 88 коп. було повернуто стягувачеві у зв`язку із неможливістю встановити особу боржника та з`ясувати місце проживання боржника.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані спеціальними нормами ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вказане кореспондується ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», чинній на теперішній час, в якій вказано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Приписами ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, суд не вбачає в діях державного виконавця порушення чинного законодавства, оскільки державний виконавець дотримався передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення правовідносин) порядку виконання виконавчого документу та вчинила передбачені цим законом виконавчі дії.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Іншими словами, одна сторона стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а інша сторона може спростувати цю обставину, подавши власні докази.

Відповідно до абз. 5 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 450, 451, 452, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 , заінтересована особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у задоволенні скарги на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання скасувати арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: