Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/526/23
Провадження № 2/945/264/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Фути О.В., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області,третя особа Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом через свого представника адвоката Ротар А.Л. з подальшим уточненням до Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області,третя особа Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка позивачки- ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Ковалівський» с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області. Оригінал втрачено та отримати його дублікат немає можливості. Спадкоємцем ОСОБА_2 була її донька ОСОБА_3 , яка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою,однак належним чином оформити свої спадкові права за життя не встигла. ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою позивачки,померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 ,оскільки була зареєстрована з останньою на момент її смерті, а отже є такою, що фактично прийняла спадщину після її смерті. Постановою державного нотаріуса Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори від 03.03.2023 року № 86/02-31 позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 двоюрідної сестри ОСОБА_3 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Ковалівський» с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, розміром 7,69га, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Оскільки у позивача відсутня можливість вирішення спору у позасудовому порядку, вона просить визнати за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ротар А.Л. не з`явилися, при цьому представник позивача подала суду заяву, в яких підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, також розгляд справи провести за їх відсутності.

Представник відповідача Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області у судове засідання не з`явився, при цьому також подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно з довідкою, виданою відділом ЦНАП Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 15.09.2022року, ОСОБА_3 , 1938року народження на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою, на день смерті спадкодавця, була зареєстрована її двоюрідна сестра ОСОБА_1 з 21.01.2008 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

03.03.2023року державний нотаріус Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області виніс постанову про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на право на земельну частку(пай) розміром 7,69га у ВАТ «Ковалівське» Миколаївського району Миколаївської області, яку ОСОБА_3 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з відсутністю документів,які посвідчують право власності на спадкове майно.

Разом з тим, незважаючи на відмову нотаріального органу у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» .У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові № 610/1117/20 від 13 квітня 2022 року «…у частині другій статті 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Згідно з пунктом 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

У разі смерті члена КСП, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.»

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 23.11.2020року №506/0-843/6-20 у якому вказано, що відповідно до інформації відділу у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 19.11.2020 року №2110/415-20, ОСОБА_2 була включена в список осіб,які мають право на земельну частку (пай), серія МК №0181160 від 10.09.1997 за №3551,згідно розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 14.08.1997року за №224 розміром 7,69 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14.12.2022 року, у якому вказано, що відповідно до інформації наданої відділом №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління на ім`я ОСОБА_2 був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія МК №0181160 у ВАТ «Ковалівський» розміром 7,69 умовних кадастрових гектарів, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Миколаївської райдержадміністрацією за №3551 від 10.09.1997року.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що за життя спадкодавцю ОСОБА_2 належало право на спірну земельну частку (пай).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

У частині першій статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.10.2020року у справі № 945/2161/19 встановлено факт, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.10.2020року у справі № 945/951/21 встановлено факт, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 ,яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до спадкової справи № 82/1 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,спадщину після смерті останньої прийняла її донька ОСОБА_3 ,шляхом подання заяви від 20.03.2001року про прийняття спадщини до державного нотаріусу Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначено, що «для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження».

04.10.2020року позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачу свідоцтва на спірну земельну частку (пай), у чому їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифіката на земельну частку (пай), що стало підставою для подання даного позову.

На момент відкриття спадщини вона була зареєстрована зі спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Таким чином, згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України позивач успадкував усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті останнього. До таких успадкованих позивачем прав відноситься і право на земельну частку(пай).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому воно підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права на спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області,третя особа Четверта Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,уродженка с.Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ) право на земельну частку(пай) розміром 7,69 умовних кадастрових гектарів у ВАТ «Ковалівське» Миколаївського району Миколаївської області (сертифікат на право на земельну частку(пай) серія МК 0181160, зареєстрований за № 3551 від 10.09.1997року), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке остання успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський