ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/112/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. суддя Дарницького районного суд міста Києва Сирбул О. Ф. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ деражвної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не скасуванні арешту з майна боржника та заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва із скаргою звернулася ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ деражвної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не скасуванні арешту з майна боржника та заборони на його відчуження. У якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного на майно, ОСОБА_1 після завершення виконавчого провадження, скасувати постанову державного виконавця ВДВС у Дарницькому районі № АА 897159 від 03.06.2003 та зобов`язати Дарницький ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти обтяження/арешт з майна боржника ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали даної скарги, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у судовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у Розділі VІI Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України, який передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. На підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Зі змісту поданої скарги та доданих до неї документів вбачається, що скаржник не є стороною виконавчого провадження, не є боржником у виконавчих провадженнях, які перебували на виконанні у суб`єкта оскарження та у межах яких було накладено арешт.

Так, до скарги додано відомості з Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно яких ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження станом на дату подання відповідної скарги.

За цих обставин справа не може бути розглянута в порядку судового контролю.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи власника (володільця) майна, внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно - звернення до суду з позовом, про зняття з нього арешту в порядку цивільного судочинства.

Отже, встановивши, що заявник ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на майно, суд приходить до висновку, що вона не може оскаржувати бездіяльність Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме те, що вона може пред`являти позов про зняття арешту з майна.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання (п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6).

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено відмову у відкритті провадження у справі за скаргою на дії державного виконавця, тому в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо відмови у відкритті провадження у справі (ст.186 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 186, 270, 272, 353, 447 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ деражвної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не скасуванні арешту з майна боржника та заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: