Справа № 460/2669/14-ц
Провадження №2/944/14/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини земельної ділянки із чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини земельної ділянки із чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення в межах та за межами населених пунктів Львівської області ДТГО «Львівська залізниця» було укладено договір із КТ НВФ «Нові технології» від 27.06.2008 №Л/П- 08838/НЮ.

КТ НВФ «Нові технології» під час виконання робіт із інвентаризації землі та оформлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками залізниці в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області було виявлено, що частина земельної ділянки на 4км+792 м- 4км+817м на дільниці Рясне - Кар`єрна, передана у власність ОСОБА_4 , що підтверджується схемою «накладки» земельної ділянки на землі залізниці на ділянці Львів-Івано-Франкове в межах населеного пункту с.Рясне-Руське, на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 25.06.2004 року №219, згідно якого проведено держану реєстрацію права власності на земельну ділянку серії ЯЯ№598865. Інша земельна ділянка на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №437627 набута у власність ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2000 року АВН №871646. Вважає що право власності ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки виникло з моменту державної реєстрації такого права. Згадані земельні ділянки огороджені сітчастою огорожею.Правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності Відповідача-2 виникло з моменту реєстрації такого права відносно ділянок площею 0,0866 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0793 га для ведення особистого селянсього господарства, на підставі згаданого вище рішення.

Договір купівлі-продажу від 22.09.2000 АВН №87164, на підставі якого ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,0793га підлягає визнанню недійсним, так як у попереднього власника ОСОБА_5 не могло бути права власності, оскільки дані землі за цільовим призначенням є землями транспорту та належать державі.

Відповідно до ч.1 ст.215 та ч.1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно вимог ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до абз.3 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 122 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно із ч.1 ст.116 ЗК України, в редакції яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Щодо заборони у передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_4 на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 25.06.2004 року №219, слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. А відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України землі під державними залізницями належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Щодо належності тієї частини землі смуги відведення, яка на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 25.06.2004 року №219, була передана у власність ОСОБА_6 до земель державної власності, як земель під державними залізницями, слід зазначиди наступне.

В розумінні ст. 125 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права. Однак, слід звернути увагу, що згідно із п. 4 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.Право Залізниці на земельну ділянку смуги відведення в межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівсько області, в тому числі передану на підставі оскаржуваного рішення, виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не було припинене з урахуванням наступного.

Згідно із Положенням «Про землі, надані транспорту», затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58, Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933, відповідно до статті якого, землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст.ст. 4-8 цього Положення землі. А відповідно до ст. 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення набрало чинності та діяло на вищевказаних землях із 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР № 24 від 08.01.1981 «Про затвердження Положення про землі надані транспорту». Статтею 1 цього Положення передбачено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту» свідчить «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги», який було виготовлено у 1950 році і який відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Із врахуванням діючих у зазначений період норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦИК СРСР від 1928року, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. При цьому землі транспорту (зокрема землі залізниць) відносилися до земель спеціального призначення щодо яких був встановлений спеціальний порядок відводу, реєстрації землекористування та вилучення земельних ділянок.

Відповідно до наведеного вище законодавства, яке діяло на момент виникнення в 1950 році права Залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського районуЛьвівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928).

Проте, всупереч зазначеному вище, частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці без попереднього їх вилучення була передана згідно рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 25.06.2004 року №219, у власність ОСОБА_7 та огороджена ним за допомогою сітчастої огорожі. ОСОБА_7 на цій частині земельної ділянки веде господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 31.03.2014, в той час як ширина смуги відведення на даній ділянці становить 80 м від осі колії, згідно затвердженого Плану смуги відведення.

Крім цього, за Залізницею як землекористувачем обліковується площа в формі 6-зем саме на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується довідкою відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 05.02.2014 № 816 та довідкою відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція колії» від 06.05.2014 № 425.

З часу відведення Залізниці земельної ділянки під земляне полотно вилучення спірних частин земельної ділянки в адміністративних межах Рясне - Руської сільської ради у встановленому порядку у Залізниці не проводилося.Відповідачі до Залізниці щодо вилучення із користування даної частини смуги відведення не звертались.

Під час прийняття оскаржуваного рішення Рясне - Руською сільською радою не враховано норм законодавства, тому рішення від 25.06.2004 року №219 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2000 року АВН №871646 порушують права та інтереси залізниці на користування земельною ділянкою, якою на даний час володіє і користуються ОСОБА_4 та підлягають скасуванню.

Враховуючи вищенаведене просить позовні вимоги задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення Рясне - Руської сільської ради від 25.06.2004 року №219. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 загальною площею 0,0866 га, яка була йому передана у приватну власність на підставі рішення Рясне - Руської сільської ради від 25.06.2004 року № 219. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АВН №871646 від 22.09.2000 року, згідно якого ОСОБА_4 набув право на земельну ділянку за кадастровим номером :04:001:0122. Витребувати від ОСОБА_4 земельну ділянку за кадастровим номером :04:001:0122 площею 0,0793 га, що перетинається із смугою відведення Залізниці. Зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Рясне - Руської сільської ради на 3км+792м-4км+817м дільниці Рясне - Кар`єрна та демонтувати сітчасту огорожу, що розміщена на цій земельній ділянці.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Гоцко В.І. від 15.08.2014 року відкрито провадження у справі.

07.10.2014 року справу призначено до судового розгляду.

18.05.2015 представником ДТГО «Львівська залізниця» Д.Р.Кривком до суду подано письмові пояснення у справі, у яких вказує, що станом на 18.05.2015 Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою в межах території с.Рясне-Руське Яворівського району Львівської області у Залізниці відсутній. Відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

18.05.2015 від Рясне - Руської сільської ради Яворівського району Львівської області надійшла заява про застосування строків позовної давності, у якій представник відповідача сільський голова Е.Смокоровська зазначає, що вказана у позові земельна ділянка була передана сільською радою у власність рішенням №219 від 25.06.2004 року, а державний акт на право власності на земельну ділянку був оформлений 08.06.2005, тобто понад 8 років тому. При цьому ДТГО Львівська залізниця стверджує, що вказаною в позовних вимогах земельною ділянкою регулярно користується з 1950 року по сьогодні. Однак, у 2008 році, з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування ДТГО Львівська залізниця уклала договір із КТ НВФ Нові технології, яким під час виконання робіт з інвентаризації земель та оформлення державних актів на право постійного користування земельною ділянкою виявлено, що частина земельної ділянки якою користується ДТГО Львівська залізниця відчужена на користь ОСОБА_4 . Тобто, ще у 2008 році ДТГО Львівська залізниця було відомо про порушення свого права. Крім того, ОСОБА_4 відкрито користується даною земельною ділянкою ще з 2004 року. Також, у 2008 році ДТГО Львівська залізниця звернулась до Рясне-Руської сільської ради з листом про надання дозволу на виготовлення технічної документації землеустрою із складанням державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО Львівська залізниця в межах Рясне-Руської сільської ради. Оскільки строк позовної давності закінчився не пізніше 2011 року, а з позовом ДТГО Львівська залізниця звернулося лише в кінці 2014 року, просить до позовних вимог застосувати строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 17.10.2017 №3304/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_8 з посади судді Яворівського районного суду Львівської області» та рішення зборів суддів Яворівського районного суду Львівської області від 18.12.2017 №14 матеріали справи передані судді Карпин І.М.

22.12.2017 року суддею Яворівського районного суду Львівської області Карпин І.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначено судове засідання.

06.04.2021 року ухвалою Яворівського районного суду Львівської області залучено до участі в розгляді справи в якості відповідача Львівську міську раду, як правонаступника Рясне-Руської сільської ради.

02.08.2021 року від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Гавелко Ю.О. надійшли пояснення у справі, в яких адвокат зазначає що спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності та знаходиться в межах населеного пункту с. Рясне-Руське, а у Рясно-Руської сільської ради були усі правові підставі та повноваження розпоряджатися спірною земельною ділянкою і приймати оскаржуване рішення. Відповідачу було видано вказаний державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, який належним чином погоджено уповноваженим суб`єктом в межах наданих законом повноважень. Інша земельна ділянка набута у власність відповідно до договору купівлі-продажу з дотриманням усіх вимог законодавства. Із копії Плану смуги відведення, який міститься в матеріалах справи жодним чином не вбачається, де саме знаходяться спірні земельні ділянки, даний План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження Позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів. Також про обстеження 31.03.2014 спірної земельної ділянки відповідачу, як власнику земельної ділянки, відомо не було, складено без його присутності, а також без представників уповноваженого суб`єкта, який здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, що безумовно ставить під сумнів законність обстеження вказаної земельної ділянки, також на вказаному акті обстеження відсутні підписи уповноважених осіб Рясне-Руської сільської ради. Відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. № 963-IV, ст. 15-2, 188 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-ІІІ, ст. 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. №8073-Х та інших нормативно-правових актів, уповноваженим суб`єктом, який мав право самостійно встановлювати наявність чи відсутність такого адміністративного правопорушення як самовільне зайняття земельної ділянки та винність даної особи в його вчиненні, на момент складання Позивачем вказаного акту від 31.03.2014 р., була Державна інспекція сільського господарства у Львівській області. Позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами даного акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками Підзамчівська дистанція колії, Львівська дирекція залізничних перевезень, Львівська дистанція захисних лісонасаджень, їх підписи не скріплені відповідною печаткою установи працівниками якої вони є. Також зазначає, що вказаний акт обстеження спірної земельної ділянки не відповідає дійсності та висновки зроблені у ньому є помилковими з огляду на наступне. Із листа Відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 21.05.2014р. №4227 вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради відсутні. Відділом Держземагентства в Яворівському районі Львівської області у листі від 08.04.2015р. №6-1321-0.211041/2-15 зазначено, що державні акти на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались. У листі Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 12.02.2015р. №ПТ-6 зазначено, що через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка в 2001 році переведна в розряд під`їзної. Ділянку колії від станції Кра`єрна до станції Янів демонтовано в 1993-1994р.р.. Відокремленим підрозділом «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» у листі від 17.02.2015р. №84 зазначено, що в селі Рясна-Руська була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 року закрита як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський (копія додається). Отже, враховуючи, що залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році переведена в розряд під`їзної, що підтверджує сам Позивач, а відтак при комісійному обстеженні спірної земельної ділянки не повинні були брати до уваги вказаний План смуги відведення, оскільки на момент обстеження, лінії Львів-Яворів, яка зазначена у Плані смуги відведення не існувало і не існує на даний час, тобто План смуги відведення втратив свою актуальність. Звернула увагу суду, що 12.10.2016 комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю інших жителів с. Рясне-Руське було проведено обміри кілометражу залізничного полотна колишньої залізничної колії Львів-Яворів, що проходила через населений пункт с.Рясне-Руське, згідно «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км 1950 года», по руху під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна» на, що посилається ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах до жителів с.Рясне-Руське про, що складено відповідний акт. Комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок. Також, представник звертав увагу суду й на те. що в матеріалах справи відсутні підтвердження накладення меж земельних ділянок ОСОБА_4 на земельну ділянку Залізниці, позивач самостійно без належної кваліфікації та спеціальних знань, наніс способом самостійного графічного нанесення межі земельних ділянок. Адвокатом Гавелко Ю.О. наголошено, що позивач у своїй позовній заяві жодним чином не зазначає з яких підстав договір купівлі-продажу від 22.09.2000 року підлягає визнанню недійсним, а також в чому полягає недійсність вказаного правочину, які права позивача порушено цим правочином та інше. Вищевикладене свідчить про те, що позивачем помилково зроблено висновок про самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки, а також в підтвердження цього не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджує безпідставність заявлених позовних вимог, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, №148 від 28.10.2021 у зв`язку з припиненням повноважень суддею Карпин І.М. матеріали справи передані судді Швед Н.П. та 02.12.2022 прийняті суддею.

04.01.2022 року ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. дану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 12.03.2022.

11.05.2022 року ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Швед Н.П. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.07.2022.

15.07.2022 року ухвалою Яворівського районного суду Львівської області клопотання представника позивача задоволено та залучено до участі у справі правонаступника позивача - регіональну філію «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Представник позивача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю.

Представник Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, вважає такі необґрунтованими та безпідставними. Зазначив про те, що представник позивача в обгрунтування позовних вимог не надав належних та достовірних доказів, які підтверджують, що право позивача порушено. Крім того звернув увагу, що оскаржуване рішення прийняте Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області у відповідності до вимог чинного на той час законодавства, а відтак, жодним чином не порушує прав позивача.

Представник ОСОБА_4 адвокат Медвідь Ю.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила в повному обсязі, вважає такі необґрунтованими та безпідставними. В обґрунтування своїх заперечень посилається на доводи викладені в поданих 05.08.2021року письмових поясненнях та додатково пояснила, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку у позивача відсутні. Використання ДТГО «Львівська залізниця» спірної земельної ділянки здійснюється згідно «Плану смуги відведення лінії Львів-Яворів львівської залізниці», розробленого дорожньо проектною конторою Південно-західної залізниці у 1950 році. Даний графічний матеріал, не містить обґрунтування полоси відведення, а саме на який термін надана земельна ділянка на яких умовах та для яких цілей необхідна ширина смуги відведення Залізниці, та не містить відомостей про земельну ділянку, яку було надано підприємствам і організаціям залізничного транспорту, не є розпорядчим документом, не оформлений згідно діючого на той момент законодавства, не підписаний начальником експедиції. Окрім цього, даний графічний матеріал не містить всіх необхідних для такого виду документів частин, а саме, експлікації із зазначенням площі земель в межах Рясне-Руської сільської ради, які планувалось відвести під потреби залізничного транспорту, умовних позначень, де розшифровуються позначки на карті та пояснювальної записки, також немає ніяких відомостей про винесення меж даної ділянки в натуру (згідно норм діючого на 1950 рік законодавства). Фактичні межі земельної ділянки, якою користується позивач, не встановлювалися уповноваженими землевпорядними організаціями. Позивач неправомірно, без належних на це підстав здійснював користування земельною ділянкою. Окрім цього, позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст.126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресурсів у місті Львові про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього, позивачем не представлено документів про виніс меж земельної ділянки, якою користується ДТГО «Львівська залізниця» на місцевості. Відсутні відомості про затвердження Плану смуги відведення лінії Львів-Яворів Львівської залізниці органом місцевого самоврядування.

Вважає, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на земельну ділянку, площею 0,0866га з кадастровим номером: :04:001:0123 яке у відповідача виникло 25.06.2004, відповідно до рішення сесії Рясне-Руської сільської ради №219 від 25.06.2004 року. Згідно з вказаним рішенням ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, на підставі вказаного рішення Рясне-Руської сільської ради, відповідачем виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №568505 від 08.06.2005 року.

Отже, на даний час, земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0123 є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , вона набута у власність правомірним шляхом, відповідно до визначеної земельним законодавством процедури, без жодних порушень вимог чинного законодавства України.

Інша земельна ділянка площею 0,0793 га з кадастровим номером: :04:001:0122, набута у власність відповідачем - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2000 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченим ОСОБА_9 .. державним нотаріусом Яворівської державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №1724. В подальшому на підставі вказаного договору купівлі-продажу, відповідачем виготовлено державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА №437627 від 08.06.2005 року.Щодо вказаної земельної ділянки, звертаю увагу суду на те, що продавцем за договором купівлі-продажу від 22.09.2000 року є ОСОБА_10 яка земельну ділянку набула у власність на підставі рішення Загальних зборів уповноважених колгоспу «Нове життя» Яворівського району від 14.04.1989р. протокол зборів №2. 06.02.1992 року громадянкою ОСОБА_10 на підставі Акту виносу меж земельної ділянки і розбивки будівель було винесено межі даної земельної ділянки.

ОСОБА_4 , 21.03.2008року одержав висновки Управління земельних ресурсів у Яворівському районі «Про обмеження та обтяження на використання земельної ділянки» №1824 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0123 та №1823 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0122, де зазначено, що вказані земельні ділянки не розміщені в охоронних зонах з особливим режимом використання земель і не мають наявних обмежень на використання. Просить відмовити у задоволенні позовних вимогв повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України (надалі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» надано «План границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д. в админграницах Брюховического, Івано-Франковского и Яворовского районов Львовськой области от 0.0 км до 48,66 км», який був розроблений у 1950 році та копію акта обстеження земельної ділянки від 31.03.2014 року.

З копії акта обстеження земельної ділянки, вбачається, що комісією в складі головного інженера відокремленого підрозділу "Підзамчіська дистанція колії" ДТГО Хонька Р.О., начальника сектора майнових та земельних ресурсів відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» Коханця Т.А., провідного інженера відділу земельних ресурсів служби з управління майновими та земельними ресурсами ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_11 , інженера-землевпорядника відокремленого підрозділу «Підзамчівська дистанція» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_12 , за участю голови Рясне-Руської сільської ради Смокоровської Е.П., спеціаліста-землевпорядника Рясне-Руської сільської ради Сухецького Є.М. та мешканців села Рясне-Руське Проця С.І., ОСОБА_13 здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Рясне-Руської сільської ради, де виявлено, що на 4км+792м - 4км+817м з правої сторони за ходом кілометрів дільниці Рясне - Кар`єрна при ширині смуги відведення залізниці 60 м. від осі під`їзної колії, на відстані 25 м. від осі під`їзної колії, знаходиться присадибна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , протяжністю 40 м. Яка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЯ №437621, серія ЯЯ №568505 від 08.06.2005 року належить на праві власності ОСОБА_4 .

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду, самостійно виготовлену копію схеми накладки земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 на землі ДТГО Львівська залізниця на ділянці смуги відведення залізної дороги Львів-Івано-Франково в адміністративних межах населеного пункту (с.Рясне-Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.

З копії довідки складеної Відділом Держземагенства в Яворівському районі Львівської області № 816 від 05.02.2014 вбачається, що згідно форми 6-зем станом на 01.01.2014 за Дистанцією колії «Підзамче» (ПЧ-2) рахується у постійному користуванні земельна ділянка площею 10,8 га у Рясне-Руській сільській раді.

Відокремлений підрозділ «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» сплачував земельний податок згідно декларації з плати за землю за земельну ділянку, площею 10,8 га, яка розташована на території Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області за 2013-2014 , що підтверджується довідкою №425 від 06.05.2014.

Відповідно до листа заступника начальника залізниці з економічних питань Ю.К.Іщук від 04.09.2008 №206/ДНКМ-1 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській ДТГО «Львівська залізниця» просить надати дозвіл на виготовлення технічної документації землеустрою із складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» в межах Рясне-Руської сільської ради.

Як вбачається з повідомлення ВАТ «Кар`єроуправління» №6 від 05.022.2015 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській до Ясинецького кар`єру прокладена залізнична колія для ввезення будівельного піску. ВАТ «Кар`єроуправління» в подальшому планує продовжувати експлуатації колії.

Згідно копії повідомлення заступника генерального директора В.О.Журовського ДАЗТ України «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 21.08.2014 в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області проходить під`їздна колія ВАТ «Кар`єроуправління», яка перебуває на балансі ВП «Підзамчівська дистанція колії»; інтенсивність руху цією колією залежить від обсягів замовлень ВАТ «Кар`єроуправління».

Відповідно до копії повідомлення відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 21.05.2014 адресованого у відповідь на адвокатський запит адвокату документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради відсутні.

Згідно повідомлення відділу Держземагенства в Яворівському районі Львівської області від 08.04.2015 №6-1321-0.2/1041/2-15 адресованого голові Рясне-Руської сільської ради Е.Смокоровській державні акти на право користування ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались.

Крім цього, з повідомлення ДТГО «Львівська залізниця» від 12.02.2015 №ПТ-6 слідує що через адміністративні межі с.Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Карєрна, яка в 2001 передана в розряд під`їздної. Зазначена ділянка колії до 1994 була частиною дільниці Рясне-Янів та пролягала в межах населених пунктів Кожичі, Домажир, Івано-Франокве. Ділянку колії від станціях кар`єрна демонтовано в 1993-1994.

Відповідно до листа відокремленого підрозділу «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» №84 від 17.02.2015 в с.Рясне-Руська була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 закрита, як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський.

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №568505, виданого 08.06.2005 року, земельна ділянка, площею 0,0866 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_4 .. Державний акт, виданий на підставі рішення 10 сесії 4 скликання Рясно-Руської сільської ради №219 від 25.06.2004 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.464.00438. Дана земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0123 від А до Б межує із землями ОСОБА_4 , від Б до В із землями ОСОБА_14 , від В до Г із землями Львівської залізниці, від Г-А із землями ОСОБА_15 .

Повноваження та порядок прийняття Рясне-Руською сільською радою оскаржуваного рішення було передбачено наступними нормами чинного на той час законодавства.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону про регулювання земельних відносин.

Згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. б) ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. а) ч.2 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯА №437627, виданого 08.06.2005 року, земельна ділянка, площею 0,0793 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та належить відповідачу ОСОБА_4 .. Державний акт, видано на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.09.2000 року АВН №871646 та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.464.00439. Земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0122 від А до Б межує із землями ОСОБА_15 , від Б до В із землями загального користування (вулиця), від В до Г із землями ОСОБА_14 , від Г-А із землями ОСОБА_4 .. Земельна ділянка набута у власність ОСОБА_4 за договором купівлі продажу від 22.09.2000 року укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_16 володіла вказаною земельною ділянкою на підставі державного акту про право власності серії ІУ-ЛВ №040707 виданого Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області 29.12.1995 року №1629. Право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за попереднім власником ОСОБА_5 на підставі рішення загальних зборів уповноважених колгоспу «Нове життя» від 14.04.1989 року. 06.02.1992 року ОСОБА_5 видано Акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель представником районного архітектора ОСОБА_17 ..

Згідно довідки ДП «Західний експертно-технічного центру Держпраці» від 21.10.2015 про візуальне обстеження під`їзної залізничної вітки Рясне- Кар`єрна експлуатація під`їзної залізничної колії категорично неможлива.

21.03.2008року ОСОБА_4 одержано висновки Управління земельних ресурсів у Яворівському районі «Про обмеження та обтяження на використання земельної ділянки»: №1824 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0123 та №1823 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0122, де зазначено, що вказані земельні ділянки не розміщені в охоронних зонах з особливим режимом використання земель і не мають наявних обмежень на використання.

З акту від 12.10.2016р. щодо встановлення обмірів кілометражу залізничного полотна колишньої залізничної колії Львів-Яворів, що проходить через населений пункт с. Рясне-Руське, слідує що згідно «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км 1950 года», по руху під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна» на, що посилається ДТГО «Львівська залізниця» складеного комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю відповідача та інших жителів с. Рясне-Руська вбачається, що комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок. Зокрема, ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах збільшила кілометраж приблизно на 70-80 метрів. Межа закінчується між Рясне-Руською сільською радою та Домажирською сільською радою (середина моста на Бірки це 4990 м. 87 см.).

12.10.2016р. комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю відповідача та інших жителів с. Рясне-Руська було проведено візуальне обстеження технічного стану залізничного полотна під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», що проходить через населений пункт с. Рясне-Руське з 3000 м по 4990 м 87 см (середина моста на Бірки) про, що складено відповідний акт.

Аналізуючи вказане вище суд приходить до висновку, що під час обстеження земельної ділянки, за результатом якого було складено акт від 31.03.2015 р. копію якого додано позивачем до позову, представники Підзамчівської дистанції колії керувались Планом смуги відведення, хоча на цей момент лінії Львів-Яворів, яка позначена у цьому Плані смуги відведення, не існувало та не існує на даний час, оскільки, частину лінії Львів-Яворів, а саме, ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їздної.

Досліджуючи копію Плану смуги відведення суд зазначає, що на такому містяться позначення «земельна ділянка», однак, із цієї копії Плану смуги відведення жодним чином не вбачається, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, яка її площа, розміри і що саме ця земельна ділянка належить відповідачу, а також, що саме в цьому місці смуга відведення залізниці становить 80 м.

Даний План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів.

Крім цього, суд оцінює критично розбіжності в обгрунтуваннях позивача щодо ширини смуги відведення колії, так, в позовній заяві (стр. 5 абз. 2) позивач зазначає що на даній ділянці колії ширина смуги відведення залізниці становить 80 м від осі колії, в той час як в акті обстеження від 31.03.2014 року (абз. 2) зазначено що ширина смуги відведення на даній ділянці колії становить 60 м від осі під`їздної колії.

Наданий позивачем план План смуги відведення, не містить належних доказів затвердження такого.

Посилання Позивача на «Инструкцию о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», яку затверджено 30.01.1963 Міністерством шляхів сполучення СРСР; «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», яке затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 №83, Положення про землі транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 №24, є також безпідставними, оскільки, на момент виготовлення у 1950 році Плану смуги відведення даних нормативно-правових актів не існувало, а за загальним правилом, нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Щодо накладення меж земельних ділянок, то до матеріалів позовної заяви долучено лише копію «Плану границ полоси отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги» на одній із сторінок якої механічним способом нанесено невідому позначку квадратної форми із позначенням «земельна ділянка».

Суд зазначає, що надана позивачем схема накладки земельної ділянки відповідача ОСОБА_4 на землі ДТГО Львівська залізниця на ділянці Львів-Івано-Франково в адміністративних межах населеного пункту (с.Рясне-Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району не місить дати складення такої схеми, відсутнє прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка підписала цю схему. Окрім цього, суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що саме відповідач облаштував сітчасту огорожу.

Інших достатніх належних та допустимих доказів накладки земельної ділянки ОСОБА_4 на землі ДТГО «Львівська залізниця» суду не надано. Позивач без залучення уповноваженого суб`єкта встановив, що спірна земельна ділянка була самовільно занята.

Із клопотанням про призначення експертизи у справі АТ "Укрзалізниця" в особі регіональної філії Львівська залізниця до суду не зверталося.

Вищевказане свідчить про те, що відповідачем-фізичною особою жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.

Крім цього, позивачем не доведено порушення Рясне-Руською сільською Яворівського району Львівської області норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та не наведено належного обгрунтування для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Що стосується долученої до позовної заяви копії довідки про сплату земельного податку Відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» за земельну ділянку загальною площею 10,8 га, то слід зазначити, що в ході дослідження представлених позивачем доказів не було встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 10,8 га за яку позивач сплачує земельний податок, та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. Будь-яких доказів для з`ясування даного питання суду представлено не було.

Досліджуючи Акт обстеження земельної ділянки від 31.03.2014 у сукупності з іншими доказами, то слід зазначити, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами Акту обстеження земельної ділянки та доказів, що такі є працівниками ДТГО «Львівська залізниця», та їх підписи не скріплені печаткою. У акті відсутні підписи голови Рясне-Руської сільської ради, спеціаліста-землевпорядника та жителів села. Вказаний Акт обстеження земельної ділянки також не є доказом, який безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) земельних ділянок.

Посилання позивача на те, що земельна ділянки, яка перебуває у власності відповідача- фізичної особи, знаходиться в смузі відведення залізниці є безпідставним та необґрунтованим.

Як і твердження позивача про те, що відповідач самовільно без будь - яких правових підстав розмістив сітчасту огорожу на земельній ділянці смуги відведення залізниці. Не підтверджено достатніми належними та допустимими доказами те що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , перебуває в законному користуванні ОСОБА_4 , як присадибна ділянка для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка для будівництва житлового будинку.

Враховуючи наведене, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, того що право АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" порушено, оскільки, для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Однак, позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що частина земельних ділянок ОСОБА_4 накладається на землі смуги відведення залізниці.

Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України №459/2011 від 13.04.2011р., яке було чинне на момент складання акту обстеження від 31.03.2014р., Державна інспекція сільського господарства України (далі Положення про Держсільгоспінспекцію України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 6 Положення про Держсільгоспінспекцію України передбачено, що Держсільгоспінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи - державні інспекції сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах.

Повноваження Держсільгоспінспекції України на території Львівської області здійснює Державна інспекція сільського господарства в Львівській області.

Відповідно до абзацу 6 підпункту 1 пункту 4 Положення про Держсільгоспінспекцію України, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно абзацу 1 пункту 5 Положення про Держсільгоспінспекцію України Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов`язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) Держсільгоспінспекція розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері використання та охорони земель, зокрема справи за ст. 53-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Із аналізу вищенаведеного вбачається, що відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. № 963-IV, ст. 15-2, 188 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. № 2768-ІІІ, ст. 244 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. №8073-Х та інших нормативно-правових актів, уповноваженим суб`єктом, який мав право самостійно встановлювати наявність чи відсутність такого адміністративного правопорушення як самовільне зайняття земельної ділянки та винність даної особи в його вчиненні, на момент складання позивачем вказаного акту від 31.03.2014р., була Державна інспекція сільського господарства у Львівській області.

Отже, з усього вищевказаного вбачається, що відповідачем жодним чином не порушено прав позивача, а позивачем належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують.

Матеріали справи підтверджують, що у позивача відсутні належним чином оформлені документи на землі транспорту на території села Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, із урахуванням того факту, що частину лінії Львів-Яворів, а саме ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їзної.

Суд звертає увагу, що наявний у позивача План смуги відведення стосується лінії Львів-Яворів якої станом на сьогодні фактично, як це передбачено даним Планом смуги відведення, уже не має, а тому не може заслуговувати на увагу посилання позивача у позовній заяві на те, що спірна земельна ділянка входить в смугу відведення залізниці ширина якої на даній ділянці становить 80 м від осі колії.

Згідно з частиною першою статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 Земельного Кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15-ц, Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).

Статтями 1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого 07 лютого 1933 року Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в тому числі - і залізничному), визнавалися землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Вказане Положення діяло до набрання чинності Постанови Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту».

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року передбачалося, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку.

Разом з тим вимог щодо виготовлення та отримання державного акта законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року.

Земельним кодексом Української РСР від 25 жовтня 1922 року (в редакції від 08 липня 1970 року), постановою Верховної ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року» (далі - Постанова № 562) право Залізниці на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалося.

Згідно з пунктом 5 Постанови № 562 громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» (із змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею.

Вказаний пункт постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року визнаний неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), а отже відсутня вимога закону щодо обов`язкового виготовлення Залізницею державного акта на право користування земельною ділянкою.

За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його уже визначено законом.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 19 лютого 2020 року (справа № 466/1058/15ц, провадження № 61-23268св18), від 15 жовтня 2020 року (справа № 466/6682/14-ц, провадження № 61-1957св19).

Враховуючи зазначене наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Разом із тим при вирішенні питання чи відносяться належні ОСОБА_4 земельні ділянки до земель залізничного транспорту або чи накладається частина цієї ділянки на землі залізниці суди з урахуванням положень частини першої статті 23 Закону України «Про транспорт» та статті 68 ЗК України мають на підставі поданих сторонами доказів перевірити який саме правовий статус має спірна земельна ділянка, чи відноситься вона до смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

При зверненні з позовом позивач посилався на те, що на частині смуги відведення виявлено перетин (накладення) земельної ділянки ОСОБА_4 , яка накладається на смугу відведення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316, статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Суд звертає увагу, що в матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки ОСОБА_4 .

Копії акту комісії позивача по обстеженні земельної ділянки від 31.03.2014 р., План смуги відведення не є доказами, які достовірно свідчать про те, що смуга відведення, яка перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця», має перетин (накладення) із земельними ділянками ОСОБА_4 .

Також суд зазначає, що наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які посвідчують право на користування земельними ділянками у разі їх відведення як земель залізничного транспорту не змінює їх правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту, проте, наведені вище положення законів та висновки суду не звільняють позивача від доказування того, що спірна земельна ділянка належить саме до земель залізничного транспорту, чого у даному спорі, з урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів, позивачем зроблено не було.

Аналогічних правових висновків про недоведеність позовних вимог АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах:

- від 15.05.2019р. у справі №914/1420/18;

- від 07.07.2021р. у справі №444/2233/18;

- від 21.07.2021р. у справі №444/2316/18;

- від 15.09.2021р. у справі №444/2303/18;

- від 15.09.2021р. у справі №444/2234/18;

- від 22.09.2021р. у справі №444/2308/18;

- від 03.11.2021р. у справі №444/2191/18;

- від 04.11.2021р. у справі №444/2319/18;

- від 17.11.2021р. у справі №444/2195/18;

- від 24.11.2021р. у справі №444/2305/18;

- від 17.02.2022р. у справі №444/2192/18;

- від 03.05.2022р. у справі №444/1949/16-ц;

- від 19.05.2022р. у справі №444/2317/18.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифіковану Законом України від 17.07.1997 року (надалі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року «Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії», передбачено, що визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула права власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим.

Абзацом 2, 3 пункту 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, яке є обов`язковим до виконання на території України, передбачено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно пункту 5 Рішення КСУ конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, в тому числі кримінальної, щодо діяння, у вчиненні якого обвинувачується, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Судом не надається правова оцінка щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки судом встановлено відсутність порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 22.03.2023 року у справі № 509/5080/18.

Разом з тим, щодо клопотання про застосування до позовних вимог строків позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як передбачено статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

За загальним визначенням строком звернення до суду є проміжок часу після виникнення спору, протягом якого особа має право звернутися до суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Після закінчення цього часу особа не втрачає права звернутися з позовом, але у задоволенні цього позову може бути відмовлено лише на тій підставі, що пропущено строк звернення.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його необгрунтованістю, відповідно і немає підстав для розгляду клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, а тому вимога позивача про стягнення із відповідачів судового збору задоволенню не підлягає.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 7, 12, 13, 258-259, 263-265, 354ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування частини земельної ділянки із чужого незаконного володіння та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»

в особі регіональної філії «Львівська залізниця»

юридична адреса: 79000, вул.Гоголя, 1 м.Львів.

Відповідач: Львівська міська рада

юридична адреса: 79000, пл.Ринок, 1 м.Львів.

Відповідач: ОСОБА_4

юридична адреса:

АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Швед Н.П.