Справа №: 343/3145/23
Провадження №: 2/343/36/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення позовної заяви без розгляду

11 січня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Тураша В. А.

секретаря Лукань О.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд-

ВСТАНОВИВ:

В Долинський районний суд Івано-Франківської області 14.12.2023 поступила позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Ухвалою Долинського районного суду від 14.12.2023 в даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання .

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кажук В.Б. ( ордер серії АТ №1056000 а.с.13), на повторний виклик не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. В Долинський районний суд 03.01.2024 поступила заява, згідно якої представник позивача просить у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 вже після подання даного позову, перебуваючи на службі в ЗСУ, мав намір безпосередньо взяти участь в судовому засіданні, але з 29.12.2023 переведений на передову в зону бойових дій біля м.Бахмута Донецької області, з`явитись в судове засідання не має змоги, у зв`язку з цим не має наміру продовжувати розгляд справи , а тому просить залишити справу без розгляду і закрити провадження у справі (а.с.60).

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Новікова-Фесенко М.О. (ордер серії ВІ №1187620 а.с.26) в підготовчому судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції не заперечили проти задоволення заяви представника позивача про залишення позову без розгляду, однак просили в ухвалі про залишення позову без розгляду вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідачки 5000.00 грн витрат на правничу допомогу адвоката відповідно до ч.3 ст.257 ЦПК України, згідно поданої до Долинського районного суду 04.01.2024 заяви про стягнення понесених судових витрат (а.с.64-66) .

Суд , вислухавши думку учасників процесу, які з`явились в судове засідання,вивчивши матеріали справи, вважає, що заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кажука В.Б., підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

У відповідності до вимог ч.ч.1.2 ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом.

Права та обов`язки сторін по справі передбачені ст. ст. 43,49 ЦПК України.

Ч. 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій Законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно п.5, ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до положень ч.ч. 2 , 3 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Оскільки представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кажук В.Б. до початку розгляду справи по суті подав письмову заяву про залишення позовної заяви без розгляду, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, слід залишити без розгляду.

Щодо заявленої вимоги відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Новікової-Фесенко М.О. про стягнення понесених судових витрат, суд виходить з наступного:

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом із тим, системний аналіз вказаної процесуальної норми дозволяє дійти висновку, що така компенсація можлива виключно у разі наявності відповідної вимоги відповідача, заявленої у зв`язку із вирішенням питання щодо залишення позову без розгляду. При цьому заявник повинен зазначити, у чому саме полягають необґрунтовані дії позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Таким чином, необхідною умовою для застосування ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення без розгляду є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій.

Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження, тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Як вбачається з роз`яснень в п.38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що покладення судових витрат на позивача у разі закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, можливе за умови доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій або зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне або штучне ініціювання судового провадження за відсутності реального спору, вчинення позивачем свідомих недобросовісних дій, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У Постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55,124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У Постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові позиції є усталеними і викладені цілому ряді Постанов, в тому числі у Постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

04.01.2023 представником відповідачки заявлено клопотання про компенсацію судових витрат загальною сумою 5000 грн, згідно акту виконаних робіт від 22.12.2023 (а.с.68).

Разом з тим, стороною відповідача в заяві про стягнення понесених судових витрат не зазначено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи і в чому вони виражені,

З матеріалів справи вбачається, що заява про залишення справи без розгляду і закриття провадження у справі подана з тих підстав , що позивач ОСОБА_1 перебуваючи на службі в ЗСУ, з 29.12.2023 переведений на передову в зону бойових дій , а тому, з`явитись в судове засідання не має змоги, у зв`язку з цим не має наміру продовжувати розгляд справи .

Представником відповідачки не доведено, що позивач діяв недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; систематично протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору; що недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідачки; що дії позивача були умисні і який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки не розглядає спір по суті. Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті. Судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими.

За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з позивача понесених відповідачкою витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на правову допомогу адвокатом) на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із чим в задоволенні заяви про стягнення понесених судових витрат -слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12,43,49,58, 141,142, 257, 353,354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання - залишити без розгляду.

В задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Новікової-Фесенко Мар`яни Олександрівни про стягнення понесених судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлено в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш