Справа № 183/7152/24
№ 2/183/3305/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Фролової В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.07.2023 між

ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №78171822 (далі Договір Позики), шляхом підписання електронним цифровим підписом Позичальника. За умовами договору позики, Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений Договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти за користування позикою. 14.06.2021 між

«ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого до позивача перейшли Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі Боржників, в тому числі й до відповідача відповідно до Реєстру боржників № 13 від 21.12.2023, на суму 33250 грн., з яких: 9500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 23750 грн. сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності його представника, у випадку неявки є в судове засідання відповідача у визначені судом дати та час, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

На електронну пошту суду, 13.08.2024 надійшов відзив відповідача, зазначивши про перебування на військовій службі у Збройних Силах України, у зв`язку з чим йому не відомий зміст позовних вимог. Разом з цим, просив врахувати положення п. 15

ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», погодився щодо необхідності сплати суми основного боргу в розмірі 9500 грн. та відсотків за користування кредитом, з 02.07.2023 по 08.10.2023, тобто до моменту його мобілізації.

Згідно з ч. 8 ст. 43 ЦПК України документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншими учасникам справи в електронній фіормі, натакі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та про «Електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншими учасниками справи в паперовій формі, такі документи скріпляються власноручним підписом учасника справи в паперовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надісланням відзиву до суду.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Оскільки відзив на позовну заяву не скріплено електронним підписом заявника та надійшов без документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, суд не враховує вказаний відзив і відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

28.08.2024, через підсистему «Електроний суд» надійшла заява відповідача, скріплена електронним підписом, про часткове визнання позовних вимог

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в частині суми кредиту в розмірі 9500 грн., та суми відсотків за користування кредитними коштами за період з 02.07.2023 по 08.10.2023 ( до моменту мобілізації відповідача), долучивши довідку від 26.08.2024 за № 3239/1 ВЧ НОМЕР_1 , щодо перебування ОСОБА_1 на служб із 09.10.2023 по теперішній час. Просив суд розглядати справу без його участі.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 витребувано від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» помісячного розрахунку заборгованості за спірним договором позики.

На виконання вказаної ухвали суду, позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 78171822 від 01 липня 2023 року із зазначенням процентних ставок, які застосовувались при здійсненні такого розрахунку та періоду нарахування заборгованості за процентами.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 01.12.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №78171822, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9500 грн., строком на 10 днів, до 11.07.2023, зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом; процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка 344420,82 %; орієнтовна загальна вартість позики становить 11875 грн.

Відповідно до п. 20 Договору позики, договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, із застосуванням електронних підписів сторін договору.

Пунктом 4 Договору позики №78171822 від 01.07.2023 визначено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

Підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mvcredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.п. 5.1. п. 5 Договору позики).

А також погодився, що до моменту підписання Договору позики вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mvcredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. (п.п. 5.3. п. 5 Договору позики).

У п.18 кредитного договору передбачено, що якщо сума позики перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п.2 договору (2,7%) за кожен день користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період карантинних обмежень).

З огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони кредитного договору на власний розсуд визначили строк кредитування, а також передбачили право кредитора протягом 10 днів та після його спливу нарахувати відсотки у визначеному договором розмірі.

Відтак, за строкове та понадстрокове користування позикою відповідач зобов`язаний був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за погодженою сторонами ставкою за кожний день користування позикою, однак належним чином не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом станом на 21.12.2023 у розмірі 332500 грн., з яких: 9500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 23750 грн. сума заборгованості за відсотками, яку суд вважає доведеною (а.с.17).

Позивач набув права вимоги за Договором №1 на підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з урахуванням додаткових угод укладених до вказаного договору за № 2 від 28.07.2021 та № 14 від 21.12.2023, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло Право Вимоги, до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 відповідно до Витягу з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023, який станом на 21.12.2023 мав непогашену заборгованість за договором позики №78171822 у розмірі 33250 грн.

Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Так, матеріалами справи підтверджується, що Договір позики від 01.07.2023 за

№ 78171822 укладений в електронній формі і підписані відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до змісту вказаного Договору позики, сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою (кредитом), розмір і тип процентної ставки.

Договор позики є дійсними, у судовому порядку не оскаржувалися.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що Договір позики був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразових паролю-ідентифікатору, який був надісланий первісними кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 9500 грн. та не заперечував проти стягнення з нього суми відсотків за користування кредитом з 02.07.2023 по 08.10.2023 рік, у зв`язку з із мобілізацією. Таким чином відповідач, визнаючи суму основного боргу, підтвердив факт отримання за Договором позики від 01.07.2023 за № 78171822 грошових коштів від позивача.

На час розгляд справи, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості в добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором позики за основною сумою боргу у розмірі 9500 грн.

Щодо відступлення на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за договорами позики, то суд зазначає наступне.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Відповідачем не надано суду доказів у підтвердження належного виконання зобов`язання за договором позики від 01.07.2023 первісному кредитору

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

В матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов`язанні.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України).

Разом з тим, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по Договору позики від 01.07.2023 за № 78171822, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг, однак у порушення умов указаних договорів останній не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитів у розмірах та на умовах, визначених укладеним договором, презумпція правомірності якого не спростована.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми права та зважаючи на відсутність в матеріалах справи даних щодо сплати відповідачем заборгованості за договорами позики первісному кредитору та новому кредитору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, що виникла за договором позики.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками у розмірі 23750 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою - третьою статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contraproferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Отже з врахуванням викладеного, слід дійти висновку, що за договором позики від 01 липня 2023 року проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 10 днів, тобто строку, на який були надані кредитні кошти і, враховуючи визначену фіксовану процентну ставку за кредитами, нарахування процентів має проводитися на рівні фіксованої процентної ставки в розмірі 2,5%.

Так, суд перевірив розрахунок заборгованості, наданий позивачем та отриманий від первісного кредитора, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» умовам Договору позики від 01 липня 2023 року № 78171822, з огляду на узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та їх розмір, строк, протягом якого проведене таке нарахування.

Зокрема, суд звертає увагу, що умовами договору позики сторонами узгоджений строк позики 10 днів (п. 2 Договору позики). При цьому, позичальник має право продовжити строк користування Позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет Позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права (п. 6 Договору).

Як вбачається з наданого розрахунку Первісним кредитором 1, відповідачу нараховані проценти в тому числі поза межами строку договору позики в розмірі 2,5 % від суми позики. Перевіривши розрахунок шляхом застосування вказаної в договорі позики процентної ставки, яка застосовується протягом строку користування кредитом визначеного договором позики, судом розраховано розмір відсотків за користування позикою, який складає 2375 грн ((9500*2,5% /100 *10) * 10).

Враховуючи умови зазначеного вище договору Позики щодо порядку пролонгації строку користування Позикою, враховуючи принцип диспозитивності, суд вважає неправомірним здійснення позивачем нарахування відповідачу відсотків у розмірі за період з 12 липня 2023 року по 21 грудня 2023 року. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 31 травня 2024 року за основною сумою боргу в розмірі 9500 грн. та процентів за 10-денний строк користування позикою в сумі 2375 грн.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, позивач набув внаслідок укладення Договору факторингу право вимоги від первісного кредитора суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики від 01 липня 2023 року № 78171822 в розмірі 11 875 грн., а в решті позову слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1081,42 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,223,263,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:

- за договором позики від 01 липня 2023 року № 78171822 у розмірі 11 875 (одинадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять), яка утворилась станом на 31 травня 2024 року та складається з наступного: 9500 грн. (дев`ять тисяч п`ятьсот)10500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2375 (дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн. сума заборгованості за відсотками;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , ІBАN

№ НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання:

АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 29 листопада 2024 року.

Суддя В.О. Фролова