Номер провадження: 22-ц/813/3288/24
Справа № 512/884/23
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельних ділянок, на ухвалу Савранського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Брюховецького О.Ю. 06 листопада 2023 року у смт. Саврань Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив встановити межі між суміжними земельними ділянками, а саме між земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якої є ОСОБА_1 , та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якої є ОСОБА_2 .

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельних ділянок було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та зобов`язати Савранський районний суд Одеської області прийняти позовну заяву про становлення меж земельної ділянки, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні правовідносини з питання встановлення меж між земельними ділянками на даний момент існують, жодна зі сторін не відмовлялася від позову, мирової угоди не було укладено та питання не вирішено по суті.

Сторони про розгляд справи на 05 березня 2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник позивача.

Сповіщення ОСОБА_2 здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Однією з засад цивільного процесу є положення про те, що з конкретною заявою до суду можна звертатися лише один раз. Заявник/позивач не вправі одночасно порушити одну й ту ж справу в декількох судах чи декілька разів. Розгляд і вирішення тотожних справ суперечить загальним принципам правосуддя.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 листопада 2015 року до Савранського районного суду Одеської області з позовом звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (справа 512/81/15-ц).

У 2016 році ОСОБА_1 , який є позивачем у даній справі, подав аналогічний зустрічний позов до ОСОБА_2 , в якому просив, зокрема, встановити межі між домоволодіннями, розташованими в АДРЕСА_2 (справа 512/358/16-ц).

19 січня 2021 року ухвалою Савранського районного суду Одеської області об`єднано в одне провадження цивільну справу за №512/861/15-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та цивільну справу з №512/358/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Савранська об`єднаній цивільній праві присвоєно №512/861/15-ц.

По вищезазначеній справі рішенням Савранського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 було задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться АДРЕСА_2 та знести огорожу, яка знаходиться на відстані 6,0 м. від межі з домоволодінням АДРЕСА_1 поворот направо по прямій, що з`єднує точку повороту з точкою, яка знаходиться на відстані 1,0 м. попереднього лівого кута розпочатої будівництво літньої кухні; паралельно стіні будівлі літньої кухні на відстані 9,0 м. на відстані 1,0 м. від стіни поворот направо на 1,0 .; поворот наліво по прямій, що з`єднує точку повороту з лівим тильним кутом земельної ділянки.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вищевказане рішення суду було оскаржене до Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 30 грудня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 та в частині розподілу витрат скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. В решті частини це ж рішення суду залишено без змін.

Проаналізувавши доводи позовної заяви ОСОБА_1 , викладені у справі №512/861/15-ц, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наступне.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Отже, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в цій справі є вимоги немайнового характеру (встановлення меж земельної ділянки).

При цьому як чинне законодавство, так і законодавство, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, не містить та не містило положень, на підстави яких можна було б сформулювати спосіб захисту як встановлення меж саме суміжних домоволодінь, а не меж суміжних земельних ділянок, внаслідок чого суд дійшов вірного висновку, що позов, який був поданий ОСОБА_1 у 2016 році та позов, поданий ним же 25 жовтня 2023 року, є аналогічними, в яких існує спір між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Крім того, Одеський апеляційний суд, надаючи правову оцінку зустрічному позову ОСОБА_1 у справі №512/861/15-ц про встановлення меж між домоволодіннями, виходив з відсутності правових підстав для встановлення меж саме суміжних земельних ділянок.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказану підставу відмови у відкритті провадження у справі можна розділити на три групи: наявність рішення, яке набрало законної сили, ухваленого у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав; наявність ухвали суду, яка набрала законної скли, про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; наявність ухвали суду, яка набрала законної сили, про закриття провадження у справі у зв`язку з укладенням мирової угоди у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Як вже зазначалось вище, постановою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі №512/861/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення меж суміжних домоволодінь, було задоволено частково. Вказане судове рішення, яке набрало законної сили, обґрунтовано тим, що у спірних правовідносинах документи по встановлення меж спірних суміжних ділянок в натурі (на місцевості) відсутні, а питання про відновлення цих меж в установленому законом порядку жодна із сторін у справі №512/861/15-ц (провадження №2/512/9/20) не порушувала, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції зокрема щодо відсутності правових підстав для задоволення ОСОБА_1 як в частині встановлення меж суміжних домоволодінь, так і в частині зобов`язання ОСОБА_2 сприяти встановленню твердих меж між земельними ділянками.

Постанова суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не оскаржувалась, що свідчить про повну згоду останнього зі вказаним судовим рішенням в частині, зокрема, відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Виходячи з тексту судового рішення Одеського апеляційного суду, суд апеляційної інстанції при вирішенні спору по суті вже вивчав докази, подані у 2016 році разом із зустрічним позовом ОСОБА_1 , та надавав їм правову оцінку.

У даному випадку, не змінюючи підстав та предмету позову, не викладаючи нових обставин, позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до суду з тими ж самими вимогами, до того ж самого відповідача, з тих самих підстав.

Враховуючи, що існує рішення суду, постановлене у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у відкритті провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спірні правовідносини з питання встановлення меж між земельними ділянками на даний момент існують, жодна зі сторін не відмовлялася від позову, мирової угоди не було укладено та питання не вирішено по суті., колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення меж земельних ділянок вже були вирішені по суті судом апеляційної інстанції у справі №512/861/15-ц, і той факт, що постановою Одеського апеляційного суду від 18 січня 2023 року, яка не оскаржувалась апелянтом, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, не надає останньому права звертатися із аналогічними позовними вимогами до суду першої інстанції в іншій справі.

Таким чином, суд позбавлений права повторно відкрити провадження щодо вже досліджуваного судом спору з аналогічних підстав, та позивач не вправі одночасно порушити одну й ту ж справу декілька разів. Розгляд і вирішення тотожних справ суперечить загальним принципам правосуддя.

Також колегія суддів звертає увагу ОСОБА_1 на те, що у постанові Одеського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі №512/861/15-ц судом апеляційної інстанції було роз`яснено апелянту, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду, а є компетенцією органів місцевого самоврядування. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.

Питання щодо відновлення меж врегульовано ст. 107 Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Врахувавши, що у спірних правовідносинах документи про встановлення меж спірних суміжних земельних ділянок в натурі (на місцевості) відсутні, а питання про відновлення цих меж в установленому законом порядку жодна із сторін у цьому спорі не порушила до органів місцевого самоврядування не звертались, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 як в частині встановлення меж суміжних домоволодінь, так і в частині зобов`язання ОСОБА_2 сприяти встановленню твердих меж між земельними ділянками.

Тобто, судом було доведено до відома ОСОБА_1 , що для вирішення справи необхідним є надання даних земельно-кадастрової документації про встановлення меж спірних суміжних земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також обрання правильного способу захисту шляхом пред`явлення вимог про відновлення цих меж в установленому законом порядку.

Однак, при подачі даного позову ОСОБА_1 вказані обставини не були враховані, позовні вимоги ґрунтуються на тих самих підставах, що і вимоги позову у справі №512/861/15-ц, та до позову у цій справі додані аналогічні докази, що подавалися у справі №512/861/15-ц, яким вже надана правова оцінка судом, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення меж земельних ділянок.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 06 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 21 березня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе