Справа № 946/1220/20
Провадження № 2/946/195/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
головуючого судді - Смокіної Г.І.,
за участю секретаря судового засідання - Кріпакової К.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського кооперативу «Наталка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог державний реєстратор Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Бардаков Євген Віталійович, про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, зобов`язання їх повернути та скасування рішень про державну реєстрацію права оренди,
Короткий зміст вимог
Рух справи
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2020, позовну заяву ОСОБА_1 до Сільськогосподарського кооперативу «Наталка», третя особа яка, не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Бардаков Євген Віталійович, про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування їх державної реєстрації залишено без руху, позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.03.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2021 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2021 поновлено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.05.2021 направлено експерту ОНДІСЕ Міністерства Юстиції України ОСОБА_3 вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 та зупинено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2021 поновлено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2021 по справі призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2021 поновлено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2021 направлено експерту письмові документи, у яких містяться зразки підписів ОСОБА_1 та зупинено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.01.2022 поновлено провадження по справі.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2021 клопотання представника ОСОБА_1 про виклик експерта задоволено, викликано для допиту в судовому засіданні судового експерта Одеського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України Мазур О.І. для роз`яснення висновку від 30.11.2021 по справі № 946/1220/20.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.03.2023 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті..
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2024 за заявою директора Одеського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру, постановлено провести судове засідання, призначене на 14.02.2024 о 15:00 год, в режимі відеоконференції за участі судового експерта Одеського НДЕКЦ МВС Мазур І.О.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2024 постановлено провести розгляд справи в заочному порядку.
Аргументи учасників справи
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, згідно заяви представника від 30.04.2024 уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, справу розглянути за відсутності позивачки та її представника.
Представник відповідача Сільськогосподарського кооперативу «Наталка» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав.
У судове засідання третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області Бардаков Євген Віталійович не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позиція суду
Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті ).
Тобто правочином є вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як висновок, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
За ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.
Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.
Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).
Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 144/338/18 від 27.06.2022.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.
За змістом ст. 26 Закону, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона не підписувала договір (договори) оренди землі, отже, належні їй земельні ділянки безпідставно перебувають у фактичному користуванні відповідача, тому мають бути повернуті її власнику.
Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Згідно п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Судовий збір було сплачено позивачкою в загальній сумі 2522,40 грн, що підтверджено квитанціями від 25.02.2020 № СВ03096504/1(а.с. 29) та від 10.032020 № СВ 03161946/1 (а.с. 35).
Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи підтверджено рахунком-фактурою від 03.09.2021 (а.с. 156) на суму 2250,24 грн та квитанцією № ПН2140 від 24.09.2021 в сумі 2250,30 грн (а.с. 162).
Враховуючи вищевикладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 2522,40 та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 2250,24 грн..
Керуючись ст. 12, 13, 77-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя: Г.І.Смокіна