Провадження № 2/712/3191/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Руденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

1.2. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 31 липня 2015 року за ним було визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які тривалий час проживають у російській федерації.

1.3. Крім нього в квартирі також зареєстровані сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також колишня дружина ОСОБА_2 .

1.4. Оскільки без згоди інших співвласників квартири не вдавалось зареєструвати місце проживання колишньої дружини ОСОБА_2 , то це було зроблено на підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкас від 21 червня 2019 року у справі № 712/6940/19.

1.5. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 20 вересня 2019 року у справі № 712/8829/19 шлюб між сторонами було розірвано.

1.6. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради із заявою про зняття з реєстрації місця проживання колишньої дружини, але в цьому було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди всіх співвласників.

1.7. Непроживання відповідачки у квартирі підтверджується актом опитування сусідів.

1.8. Позивач не чинить відповідачці перешкод у користування квартирою, водночас вона з жовтня 2022 року в ній не проживає без поважних причин.

1.9. Реєстрація місця проживання відповідачки у квартирі призводить до додаткових витрат на оплату комунальних послуг, які змушений нести позивач.

1.10. 18 листопада 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення відповідачки ОСОБА_2 на позов. У вказаних поясненнях відповідачка зазначає, що дійсно не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки позивачем чиняться перешкоди в проживанні і вона має намір звернутись до суду з позовом про вселення. Указана квартира є єдиним житлом, в якому зареєстровано її місце проживання, і при втраті реєстрації їй не буде де зареєструвати своє місце проживання. Просить взяти до уваги, що на час, коли сторони в шлюбі проживали в цій квартирі, вона брала участь у ремонтних роботах, купувала матеріали для ремонту та меблі для квартири. Крім того, у квартирі зареєстровано місце проживання її неповнолітнього сина, а тому вона також має бути зареєстрована у цій квартирі до повноліття сина.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 5 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

2.2. У судових засіданнях представник позивача адвокат Гайдай Т.О. позов підтримала. Просила врахувати, що відповідачка, як колишній член сім`ї власника, більше 1 року без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , постійно проживає та працює в Республіці Польща. Водночас позивач не чинить їй перешкод у проживанні в квартирі.

2.3. Представник відповідачки адвокат Заруба С.О. в судовому засіданні 03 грудня 2024 року суду пояснила, що після розірвання шлюбу позивач чинив перешкоди відповідачці у проживання в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, відповідачка зараз змушена проживати та працювати за кордоном, не має іншого житла в Україні, а також має намір проживати та бути зареєстрованою у вказаній квартирі, де також зареєстрований малолітній син сторін.

3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини

3.1. Відповідно до ст. 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - ЄКПЛ), кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

3.2. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

3.3. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

3.4. За положеннями статті 47 Конституції України та статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

3.5. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

3.6. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

3.7. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

3.8. Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

3.9. Аналогічну норму містить і ч. 1 ст. 156 ЖК України.

3.10. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

3.11. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

3.12. Частиною 3 ст. 18 вказаного Закону передбачено, що зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника.

3.13. Згідно із ч. 13 ст. 18 вказаного Закону орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо: 1) особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним; 2) відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; 3) за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.

3.14. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

3.15. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

3.16. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3.17. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

4. Фактичні обставини, встановлені судом

4.1. Судом установлено, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 31 липня 2015 року у справі № 712/7260/15, що набрало законної сили 18 серпня 2015 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

4.2. Іншими співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (1/3) та ОСОБА_4 (1/3), що підтверджується витягом із реєстрів Черкаського обласного об`єднаного БТІ.

4.3. Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкас від 21 червня 2019 року у справі 712/6940/19, що набрало законної сили 23 липня 2019 року, визнано право ОСОБА_2 на реєстрацію місця проживання у вказаній квартирі без згоди співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

4.4. У цьому ж рішенні встановлено, що в червні 2017 року ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та двома неповнолітніми дітьми 2004 та 2010 року народження вселились до цієї квартири; місце проживання ОСОБА_1 та дітей сторін у квартирі зареєстровано 24 червня 2017 року.

4.5. На підставі вказаного рішення суду місце проживання ОСОБА_2 було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 з 25 липня 2019 року.

4.6. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкас від 20 вересня 2019 року у справі № 712/8829/19, що набрало законної сили 22 жовтня 2019 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

4.7. 13 червня 2024 року державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Черкаської міської ради відмовлено ОСОБА_1 у знятті ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю згоди всіх співвласників квартири.

4.8. 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 , а також мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 склали акт про те, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 зареєстрована, але фактично не проживає, починаючи з жовтня 2022 року та по теперішній час; її речей у квартирі, яка знаходиться за цією адресою, немає.

4.9. Свідок ОСОБА_11 , 1945 року народження, в судовому засіданні 23 жовтня 2024 року пояснила, що знає позивача ще з його підліткового віку, оскільки була близькою подругою його бабусі. Свідок знає, що в позивача була дружина ОСОБА_2 , яку вона не бачила з жовтня 2022 року. Діти позивача та відповідачки повідомляли їй, що ОСОБА_2 виїхала за кордон, але куди саме свідку не відомо.

4.10. Свідок ОСОБА_8 , 1979 року народження, суду повідомила, що знає позивача як сусіда по будинку АДРЕСА_2 . Свідок не знає особисто колишню дружину позивача ОСОБА_2 , оскільки бачила її лише декілька разів з моменту, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заїхали в квартиру останнього в 2015 році. Востаннє свідок бачила ОСОБА_2 у їх будинку приблизно 2 роки тому.

5. Оцінка Суду

5.1. Аналіз положень ст. 321, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України свідчить про те, що право користування житлом, що перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником житла, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Водночас власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

5.2. Під час вирішення цієї справи суд враховує, що за ЄКПЛ поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких особи законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

5.3. Суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 з червня 2017 року разом з позивачем та їхніми дітьми проживала у квартирі АДРЕСА_1 та 25 липня 2019 року зареєструвала своє місце проживання у цій квартирі. Таким чином, вказана квартира була її житлом.

5.4. Після розірвання 22 жовтня 2019 року шлюбу між сторонами, відповідачка залишила вказану квартиру, в якій не проживає принаймні з жовтня 2022 року, оскільки виїхала до Республіки Польща, де проживає та працює на даний час (адвокат в судовому засіданні не змогла повідомити точну дату виїзду підзахисної за кордон та її місце роботи там).

5.5. Суд враховує доводи ОСОБА_2 про те, що вона не має іншого житла в Україні, проте ця обставина сама по собі не може бути єдиною достатньою підставою для відмови в позові, оскільки значення мають докази про її достатні та триваючі зв`язки з цією квартирою.

5.6. Під час розгляду справи ОСОБА_2 не надала жодних належних і допустимих доказів про зберігання в квартирі її особистих речей чи що вона робила спроби вселитись до квартири після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 або під час її короткострокових повернень з-за кордону в Україну після жовтня 2022 року, але колишній чоловік чинив їй перешкоди в цьому.

5.7. Доводи відповідачки про те, що вона має право користування вказаною квартирою в силу реєстрації в цій квартирі її неповнолітнього сина, суд відхиляє з наступних підстав.

5.8. Суд зауважує, що ОСОБА_2 виїхала до Республіки Польща без неповнолітнього сина, оскільки останній залишився проживати у місті Черкаси з батьком ОСОБА_1 , який залишається зареєстрованим у вказаній квартирі разом з неповнолітнім сином як законний представник дитини.

5.9. Крім того, сторони не заперечували того факту, що відповідачка особисто брала участь у січні 2024 року в розгляді судом у місті Черкаси цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, 2010 року народження, з тих підстав що син проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

5.10. Вказане свідчить про те, що втрата матір`ю права користування квартирою, в якій зареєстровано місце проживання дитини та, як наслідок, зняття з реєстрації місця проживання матері у такій квартирі, не призведе до порушення прав неповнолітньої дитини, оскільки з дитиною в квартирі залишається зареєстрованим батько, який зможе забезпечити зростання дитини у звичному для неї середовищі.

5.11. Крім того, відповідачка також не надала жодних доказів про те, що ОСОБА_1 чинить їй перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином чи що гострота становища у місті Черкаси за весь період із лютого 2022 року по теперішній час потребувала негайного виїзду за кордон, що могло свідчити про тимчасову втрату користування відповідачкою спірною квартирою.

5.12. Таким чином, непроживання відповідачки, як колишнього члена сім`ї співвласника квартири, тривалістю більше 2 років у цій квартирі без поважних причин, недоведеність збереження її зв`язку з вказаною квартирою, а також несення позивачем як співвласником квартири додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що пов`язано з реєстрацією відповідачки у цій квартирі, та відсутність домовленостей між сторонами про подальший порядок користування квартирою, свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

5.13. У судовому засіданні суд з`ясовував у сторони відповідача, чи здійснювала вона самостійно оплату житлово-комунальних послуг за період її відсутності в спірному житлі і чи зверталась у зв`язку з цим до надавачів відповідних послуг під час повернень до України, на що отримав негативну відповідь.

5.14. Посилання відповідачки на те, що задоволення позову становитиме втручання в її право на житло, а відтак і порушення ст.8 ЄКПЛ, суд відхиляє з наступних підстав.

5.15. Визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою, передбачено законом (ст.ст. 321, 391 та 405 ЦК України), таке втручання необхідне з метою захисту прав позивача як співвласника квартири (який змушений нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг) та є пропорційним визначеним цілям.

5.16. При цьому суд також враховує, що позивач як співвласник намагався зняти відповідачку із зареєстрованого місця проживання в позасудовому порядку відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», але не зміг цього зробити через відсутність згоди на це інших співвласників квартири.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 82, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 11 грудня 2024 року.

Суддя: Я.В. Пересунько