Справа № 358/698/24 Провадження № 2/358/503/24
04 червня 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Тітова М.Б.,
секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 39 471,16 гривень, 3 % річних від суми боргу, що складають 768,90 гривень, 1 383,65 гривні - індекс інфляції, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 гривень та судові витрати по справі.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 уклавши з ним 14 травня 2023 року письмовий договір позики (розписку) та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, що підтверджується відповідною розпискою про отримання грошових коштів, порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення вказаної заборгованості.
Посилаючись на положення ст.ст. 610, 625, 1046-1049 ЦК України позивач просить задовольнити його вимоги.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Чайка О.В. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, але в судове засідання 04.06.2024 не з`явився і причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Згідно відповіді № 565344 від 29.04.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24).
Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що судова повістка на 04.06.2024, яка була адресована відповідачу повернута з відміткою працівника поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Тобто відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслав відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З оригіналу розписки від 14 травня 2023 року вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 01 вересня 2023 року (а.с. 17).
Станом на час розгляду справи в суді, відповідач боргові зобов`язання не виконав, чим порушив умови договору позики та повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Вказані обставини справи встановлені за матеріалами справи.
Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Частиною першою та другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
На підтвердження укладеного позивачем з відповідачем договору позики та передачі йому грошових коштів представник позивача надала суду копію розписки від 14.05.2023 написаної особисто відповідачем ОСОБА_2 .
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Так, в судовому засіданні встановлено, що 14 травня 2023 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 01 вересня 2023 року.
Відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язання за договором позики, не повернув у встановлений строк суму боргу, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 39 471, 16 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ на момент звернення позивача до суду з позовом, а саме станом на 25.04.2024.
Сума боргу за договором позики за розрахунком позивача складається з основного боргу 1 000 доларів США, що еквівалентно 39 471, 16 гривень та 3% річних в сумі 768, 90 гривень, та індекс інфляції 1 383,65 гривень.
Так, на дату відкриття провадження по справі № 358/698/24 про стягнення коштів за борговою розпискою з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 беззаперечно знав про вимогу повернення коштів.
При цьому, відповідач не подав відзив на позов, наданих позивачем розрахунків не спростував і своїх розрахунків не надав.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно статті 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
За розрахунком сторони позивача в його позові, за борговою розпискою від 14 травня 2023 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати становлять - 1 383,65 гривень, а 3% річних становлять - 768,90 гривень.
Доказів на спростування зазначених позивачем обставин відповідачем суду не надано.
Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договором позики від 14.05.2023 у розмірі 39 471,16 грн. (грошові кошти, позичені за розпискою), 3 % річних від суми боргу, що складають 768,90 гривень, 1383,65 гривні - індекс інфляції.
Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, виходячи з наступних підстав.
Так, право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав власності, передбачено ч. 3 ст. 386 ЦК України.
Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або прямо випливають із положень законодавства.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, про задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.
Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 1 211 гривень 50 копійок судового збору.
Оскільки стороною позивача не надані докази на підтвердження судових витрат, які були понесені на правничу допомогу адвоката, то як наслідок відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення із відповідача таких витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 169, 206, 224, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-281, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 509 526, 545, 549, 551, 599, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051, 1167 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), 5 000 (п`ять тисяч) гривень за заподіяну моральну шкоду.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), судовий збір в розмірі 1 221 (одну тисячу двісті двадцять одну) гривню 50 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя М. Б. Тітов