Справа № 466/3310/24
Провадження № 2-о/466/142/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовської М.-.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

26.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просить Постановити рішення, яким встановити юридичні факти про те, що: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 028803 від 07.092004 року, виданий на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16.07.2004 року № 297 ОСОБА_3 , належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заповіт складений у Підгайчиківській сільській раді Золочівського району Львівської області ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 , фактично складений в користь ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що після смерті батька він звернуся до нотаріуса м. Львова відносно прийняття спадщини, яка належала батькові (1/2 частини квартири у м. Львові) та 2 земельні ділянки загальною площею 1,4960 га, які згідно Державного акту серії ЛВ № 028803 від 7.09.2004 року належали бабі ОСОБА_6 , і які його батько прийняв як спадщину, але не переоформив на своє прізвище.

Нотаріус відкрила спадкову справу і переоформила на нього 1/2 частину батькової квартири у м. Львові.

У переоформленні земельних ділянок нотаріус йому відмовила через помилки виявлені нею у Державному акті. Тому переоформити ці земельні ділянки на його прізвище неможливо.

Наступна помилка допущена при складенні заповіту 20 квітня 2001 року ОСОБА_4 , яким вона все своє майно заповіла своєму синові (батькові заявника) ОСОБА_5 .

У свідоцтві про народження його батько значиться як ОСОБА_5 , але у своєму паспорті та свідоцтві про смерть він вказаний як ОСОБА_5 , тобто змінено його ім`я з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_7 ».

При таких обставинах, як стверджує нотаріус, заповіт складено не в користь його батька, а в користь іншої особи. Тому необхідно визнати, що заповіт ОСОБА_4 склала в користь ОСОБА_5 .

Також у свідоцтві про народження його батька ОСОБА_5 його мати ( бабця заявника) значиться як ОСОБА_8 , що не відповідає дійсності.

З цих підстав необхідно становити родинні відносини між його батьком - ОСОБА_5 та його матір`ю (бабцею заявника) ОСОБА_4 .

За таких обставин, просить суд задовольнити його заяву та встановити факт належності йому правовстановлюючих документів та факту родинних відносин.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 27.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Кузьма О.М. в судове засідання не з`явились, адвокат Кузьма О.М. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його та заявника відсутності та ухвалити рішення, яким заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено доказами наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України) та факту родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Аналогічно згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.04.2001року у Підгайчиківській сільській раді Золочівського району ОСОБА_4 склала заповіт, яким все усе своє майно заповіла своєму синові (батькові заявника) ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті ОСОБА_5 не переоформив спадщини на своє прізвище і 21.03.2023 року також помер.

Після смерті батька заявник ОСОБА_1 звернуся до нотаріуса м. Львова відносно прийняття спадщини, яка належала батькові (1/2 частини квартири у м. Львові) та 2 земельні ділянки загальною площею 1,4960 га, які згідно Державного акту серії ЛВ № 028803 від 7.09.2004 року належали його бабці ОСОБА_6 , і які батько заявника ОСОБА_5 прийняв як спадщину, але не переоформив на своє прізвище.

Нотаріус відкрила спадкову справу і переоформила на заявника ОСОБА_1 1/2 частину батькової квартири у м. Львові.

У переоформленні земельних ділянок нотаріус ОСОБА_1 відмовила через помилки виявлені нею у Державному акті.

Так, дівоче прізвище бабці ОСОБА_9 , що підтверджується архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України, м. Львів № Б-302.

21 жовтня 1951 року ОСОБА_9 одружилась із ОСОБА_10 і прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_11 .

23 червня 1987 року шлюб між бабою і дідом був розірваний.

Факт укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та його розірвання відмічено у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишила за собою прізвище « ОСОБА_11 ». Про свідчить заповіт складеній ОСОБА_4 в користь її сина (батька заявника) ОСОБА_5 та свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , яке видано на підставі її паспорта.

Але при виготовленні Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 028803 від 7.09.2004 року прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_4 вказано як ОСОБА_3 . Тобто зазначено її дівоче прізвище та опущено її перше ім`я - ОСОБА_12 .

Наступна помилка допущена при складенні заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , яким вона все своє майно заповіла своєму синові (батькові заявника) ОСОБА_5 .

У свідоцтві про народження батько значиться як ОСОБА_5 . Але у своєму паспорті та свідоцтві про смерть він вказаний як ОСОБА_5 , тобто змінено його ім`я з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_7 ».

Також у свідоцтві про народження батька заявника ОСОБА_5 його мати (баба заявника) значиться як ОСОБА_8 , що не відповідає дійсності.

Згідно архівної довідки Центрального державного історичного архіву України, м. Львів та свідоцтва про смерть її прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_4 , і це є вірно.

Оскільки, у зазначених правовстановлюючих документах існують розбіжності, ОСОБА_1 змушений звернутись з заявою до суду про встановлення факту належності йому правовстановлюючих документів та родинних відносин (з метою в подальшому оформлення спадщини).

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява є підставною та її слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 247, 259, 263-265, 268, 315, 319, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт належності державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №028803 від 07.09.2004, виданий на підставі розпорядження голови Золочівської райдержадміністрації від 16.07.2004 №297 виданий на ім"я ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити юридичний факт належності заповіту складеного у Підгайчиківській сільській раді Золочівського району Львівської області ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , фактично складений на користь ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 році є сином ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 31.05.2024.

Суддя В. В. Свірідова