УХВАЛА

31 травня 2024 року

м. Київ

справа № 757/13512/22-ц

провадження № 61-7799ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», про визнання новим іпотекодержателем,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт»), в якому просив суд визнати його новим іпотекодержателем замість Івано-Франківської обласної дирекції, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у договорі іпотеки, укладеного 14 липня 2006 року за № 010/14-20/631 між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської обласної дирекції, замінивши сторону у договорі іпотеки іпотекодержателя ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на нового іпотекодержателя - ОСОБА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської від 05 грудня

2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Форінт», про визнання новим іпотекодержателем відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року залишено без руху і надано строк для доплати судового збору у розмірі 9 636,00 грн за подання апеляційної скарги.

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5% його річного доходу за попередній рік.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого

2024 року, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що особа, які подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом.

23 травня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року (надійшла до суду 28 травня 2024 року), в якій заявник просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції невірно трактував норму закону та неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною

і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, не погоджуючись із рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року залишено без руху у зв`язку з неповною сплатою судового збору.

Апеляційний суд вказав, що судовий збір за подання апеляційної скарги складає 11 250,00 грн (7 500,00*150%), тобто загальна сума повинна становити 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Враховуючи, що апелянтом сплачено 1 614,90 грн, слід доплатити 9 636,00 грн (11 250,00-1 614,90) судового збору за подання апеляційної скарги.

13 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на те, що розмір судового збору за подання апеляційної скарги перевищує 5% його річного доходу за попередній рік.

На підтвердження клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 надав довідку від 09 лютого 2024 року № 283 про те, що він знаходиться на обліку

в ГУ ПФУ Івано-Франківської області і за січень 2023 року - грудень 2023 року отримав пенсію у розмірі 28 716,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільненні від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_1 не надав будь-яких інших доказів на підтвердження свого реального майнового стану, що

є підставою для звільнення від сплати судового збору (про те, який реальний дохід він отримує, наявність заробітної плати, стипендії, пенсії, виплат, прибутку тощо, яке рухоме та нерухоме майно перебуває у його власності та інше).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 отримав 13 лютого 2024 року, що підтверджується підписом у повідомленні про вручення поштового відправлення. Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 лютого

2024 року належним чином надіслано 16 лютого 2024 року та згідно інформації про відстеження поштового відправлення № 086 ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу 23 лютого 2024 року.

Однак, станом на 26 квітня 2024 року вимоги ухвали не було виконано та судовий збір не сплачено.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Івано-Франківського апеляційного суду про те, що оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявнику.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої стаття 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

За своїм змістом перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється за подання до суду апеляційної та касаційної інстанції скарг на судові рішення.

Відповідно до статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, судовий збір становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»

(у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні апеляційної скарги заявнику необхідно було сплатити судовий збір

у розмірі, визначеному судому апеляційної інстанції, оскільки розмір судового збору за подачу апеляційної скарги залежить від ставки судового збору при подачі позову до суду першої інстанції.

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання апеляційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23) (пункти 103, 104) зробила наступні висновки: «103. Отже, метою подання позову з вимогою про визнання права іпотекодержателя є підтвердження існування у ПАТ АБ «Укргазбанк» майнового інтересу щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки та має вартісну оцінку, визначену в договорі іпотеки.

104. З урахуванням зазначеного, виходячи з предмета та підстав позову у цій справі, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що фактично ініційований позивачем спір спрямований на захист його майнового інтересу, вимога про визнання права іпотекодержателя ґрунтується на наявності такого інтересу, що виник на підставі договору іпотеки, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, який має вартісну оцінку, а отже, має майновий характер, а тому розмір ставки судового збору за його подання повинен визначатися відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».»

Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції урахував, що зазначені заявником обставини не є безумовними підставами для звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати, оскільки апелянтом не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження реального майнового стану (докази щодо відсутності інших доходів, майна тощо), який перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Івано-Франківський апеляційний суд вірно вказав, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконанні, недоліки не усунуті, судовий збір не сплачено, а заявником не надано достатніх доказів на підтвердження реального майнового стану, що б дозволили вирішити питання про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Верховний Суд зазначає, що у справі № 757/13512/22-ц ухвала про повернення апеляційної скарги в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є обмеженням заявника у праві доступу до суду, оскільки апеляційний суд не позбавив заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплатити судовий збір у встановленому законом порядку відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» або подати належним чином оформлене клопотання про звільнення від сплати судового збору та надати належні докази, які б підтвердили реальний майновий стан заявника.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня

2024 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 26 квітня

2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», про визнання новим іпотекодержателем, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник