УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року

м. Київ

справа № 367/1207/17

провадження № 61-6361ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2024 року у складі судді Кравчук Ю. В. та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року у складі суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами, у якій просила суд здійснити перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області № 367/1207/17 (провадження № 2/367/158/2018) від 10 квітня 2018 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та стягнення аліментів; заяву задовольнити, скасувати заочне рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради відмовити.

Заява мотивована тим, що як на момент первісного розгляду справи, так і на момент подання заяви за нововиявленими обставинами нею було створено належні умови для проживання та виховання її малолітньої дитини ОСОБА_4 . На підтвердження цього у матеріалах справи міститься Акт обстеження житлово-побутових умов проживання, копія вказаного акта є неякісною, а саме на аркуші 1 Акту обрізаною є інформація про конкретні умови проживання. Зазначена інформація має значення для розгляду справи, існувала на час розгляду справи, проте не була вивчена судом.

Також нововиявленими обставинами є те, що на момент розгляду справи відповідачка знаходилася у складних життєвих обставинах як мати-одиначка.

У матеріалах справи у томі 2 арк. 26 міститься інформація, що відповідач покинула першу дитину на батьків та вихованням дитини не займалася. Вказана інформація не відповідає дійсності. Батьки відповідачки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дали ці пояснення під тиском органу опіки. Зазначену інформацію можуть підтвердити наступні особи: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В рамках розгляду звернення ОСОБА_1 , яке надійшло до Уповноваженого ВРУ з прав людини 05 грудня 2019 року, працівниками Секретаріату Уповноваженого разом із представниками Міністерства соціальної політики України та Служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації було здійснено спільну перевірку Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області.

Відповідно до Звіту за результатами позапланового моніторингового візиту до Служби у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області (далі за текстом - Служба) встановлені численні порушення з боку Служби.

Вважала, що втручання Держави у приватне та сімейне життя у зв`язку із позбавленням відповідачки батьківських прав на порушення пункту 2 статті 8 Конвенції не було необхідним в демократичному суспільстві для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод.

Ірпінський міський суд Київської області розглянув справу без належного виклику відповідачки та за її відсутності; мотивував рішення виключно доказами Органу опіки без перевірки їх змісту та усунення суперечності; прийняв рішення на користь Органу опіки за недостатньої доказової бази.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2024 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року, ухваленого у цивільній справі № 367/1207/17 відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що зазначені заявником обставини та докази, що їх підтверджують, є новими, проте не нововиявленими, оскільки виникли після ухвалення судом рішення, а тому не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року заявник, як на нововиявлену обставину посилалась на те, що на момент первісного розгляду справи, і на момент звернення із заявою заявником було створено належні умови для проживання та виховання її малолітньої дитини ОСОБА_4 , що підтверджується зокрема актом обстеження житлово- побутових умов проживання.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції відносно того, що при розгляді справи по суті судами першої, апеляційної та касаційної інстанції було взято до уваги наявний в матеріалах справи акт обстеження житлово- побутових умов проживання про що зазначено в судових рішеннях, а тому посилання заявника на зазначений акт не може вважатися нововиявленою обставиною.

Стосовно долучених до заяви про перегляд заочного рішення доказів, зокрема: характеристики сусідів пана ОСОБА_11 і пані ОСОБА_1 (ОСОБА_1) від 20 серпня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_11 і ОСОБА_1 характеризуються позитивно (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); листа ОСОБА_15 від 10 серпня 2020 року щодо характеристики пана ОСОБА_11 , який характеризує останнього позитивно (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); листа ОСОБА_17 від 11 серпня 2020 року щодо характеристики пана ОСОБА_11 , який характеризує останнього позитивно (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); рекомендаційного листа для пана ОСОБА_11 ТОВ «Ферхау» від 19 серпня 2020 року, який характеризує останнього позитивно; листа ОСОБА_18 від 19 серпня 2020 року щодо характеристики пана ОСОБА_11 , який характеризує останнього позитивно (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); довідки про несудимість пана ОСОБА_11 (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); медичної довідки пана ОСОБА_11 від 10 серпня 2020 року (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); посвідчення особи пана ОСОБА_11 (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); медичної довідки ОСОБА_1 від 10 серпня 2020 року (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); сертифіката Гете-Інституту ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_11 від 28 лютого 2020 року (посвідчений переклад Генеральним консульством України в м. Мюнхен); позитивної характеристики ОСОБА_1 від викладача німецької мови ОСОБА_21 , витягу на ФОП ОСОБА_21 , диплома ОСОБА_21 ; копії довідки про несудимість ОСОБА_1 станом на 13 серпня 2020 року, вони не існували на момент ухвалення заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області, а тому в розумінні статті 423 ЦПК України не є нововиявленими.

Також суди відхилили доводи заявника стосовно того, що на момент розгляду справи вона знаходилась у складних життєвих обставинах, оскільки до нововиявлених обставин відносяться матеріально- правові факти, на яких ґрунтуються заперечення сторін.

Обгрунтованими є висновки відносно того, що не є нововиявленими обставинами посилання заявника про тиск та погрози її батькам зі сторони органу опіки та піклування, оскільки такі докази не підтверджені жодними доказами окрім пояснень наданих батьками заявниці в суді першої інстанції. Окрім того, апеляційний суд врахував, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є близькими родичами заявниці, а тому до їх показів суд ставиться критично.

Також апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції відносно того, що порушення, встановлені у Звіті за результатами позапланового моніторингового візиту до Служби у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області не можуть бути розцінені судом, як нововиявлені обставини, оскільки лист Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 22 липня 2016 року № 964, адресований ОСОБА_1 про надання пакету документів для повернення малолітньої доньки; Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 ; а також документи, що містять інформацію про відвідування ОСОБА_1 дитини у закладі, - були досліджені як судом першої інстанції під час ухвалення заочного рішення, так і судами апеляційної та касаційної інстанції.

З урахуванням встановлення фактичних обстав справи та наданих заявником доказів апеляційний суд вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що доводи заявника зводяться до незгоди заявника з прийнятим заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області. За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 30 квітня 2024 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана електронним підписом представника ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву за нововиявленими обставинами задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили норми матеріального та процесуального права. Суд апеляційної інстанції фактично зазначив про те, що покази свідків не є доказами, чим допустив порушення норм матеріального права. Крім того, суд апеляційної інстанції невірно тлумачив закон щодо визнання обставин нововиявленими. У постанові колегія суддів зазначила норми закону, якими визначається підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, визначення нововиявлених обставин, тощо. Проте, застосовуючи ці норми до даного конкретного випадку, суд апеляційної інстанції розтлумачив їх неправильно. Зокрема, суд також проігнорував посилання на позицію Верховного Суду, відповідно до якої нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2002 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22). Натомість, суд апеляційної інстанції розцінив всі подані докази як «незгоду з прийнятим заочним рішенням».

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 10 квітня 2018 року заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради - задоволено, позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , передано малолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради для влаштування її подальшої долі, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь установи чи особи, під опікою якої буде перебувати дитина з дня подачі позовної заяви, а саме з 27 лютого 2017 року і до досягнення нею повноліття.

01 липня 2019 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10 квітня 2018 року залишено без задоволення.

03 жовтня 2019 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 відмовлено.

20 травня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №367/1207/17, касаційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради в інтересах малолітньої дитини задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року скасовано, залишено в силі заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року встановлено, що:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

08 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 була виявлена залишена дитина (20 днів), без документів та хвора, яка була передана до Ірпінської міської лікарні;

17 травня 2016 року з Ірпінської міської дитячої лікарні малолітня дитина влаштована до КЗ КОР « Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка»;

наказом № 102 від 20 травня 2016 року Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради «Про постановку на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено на облік у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків, про що повідомлено ОСОБА_1 ;

згідно повідомлення адміністрації комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 22 липня 2016 року ОСОБА_1 відвідала доньку 08 червня 2016 року та 22 липня 2016 року;

за актом обстеження житлово-побутових умов проживання Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (оренда), умови для проживання та розвитку малолітньої дитини створені належним чином;

рішенням Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області № 21/2 від 24 січня 2017 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 ;

станом на 20 лютого 2019 року дитина ОСОБА_4 усиновлена.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що

«здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункти 27, 28)).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20 (пункт 6.38)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору».

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Аргументи касаційної скарги про тривалий розгляд справи в судах всіх інстанцій не стосується провадження за нововиявленими обставинами та не є підставою для скасування оскаржених судових рішень.

Порушення розумних строків розгляду справи не є підставою для повного або часткового скасування рішень і передачі справи повністю або частково на новий розгляд або для продовження розгляду, ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення чи закриття провадження у справі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 509/5080/18 (провадження № 61-11707св22).

Посилання в касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18 не може бути підставою для скасування судових рішень, оскільки їх висновки не суперечать висновкам, які зробилаВелика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2018 року у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на її утримання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат