Справа № 303/1958/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вказуючи, що 20.09.2021 за заявою рішенням Мукачівського міськрайонного суду розірвано шлюб між нею та відповідачем. Ними було визначено місце перебування дітей разом з мамою та розмір і порядок утримання дітей (аліменти). Відтак, нотаріально посвідченим договором про розмір аліментів на утримання дітей визначені наступні умови:

- п. 1 договору визначено розмір який має складатися з розміру коштів (не менше ніж) 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня розірвання шлюбу між батьками та до досягнення повноліття дитини;

- п. 5 договору встановлено строк (не пізніше 01 (першого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць у безготівковій формі шляхом внесення грошових коштів на картковий рахунок.

- п. 7 договору визначено сплату на утримання дітей які виникли в наслідок додаткових витрат.

Проте, в супереч визначеним у договорі умовам, відповідач не виконує своїх зобов`язань, аліменти на дітей не сплачує або сплачує не в повному обсязі та не в установлений строк. Таким чином, у відповідача з`явився непогашений борг по сплаті аліментів. Відповідач добровільно не здійснює фінансового забезпечення дітей, будь-які звернення до відповідача про необхідність забезпечення дітей не надають бажаних результатів, а відтак вона змушена звернутися до суду за захистом. Вказує, що звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, який стягується на підставі договору про розмір аліментів на утриманні підписаний сторонами 13.08.2021, в якому визначені розмір аліментів у частці від доходу, а саме у розмірі частки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття. При цьому, внаслідок зміни способу стягнення аліментів буде збільшений і розмір стягуваних аліментів. З моменту укладання між ними договору про розмір аліментів на утримання дітей у 2021 році майновий стан відповідача змінився у сторону покращення, зокрема, відповідач працює в ТЦ «Епіцентр» у м. Мукачево. Відповідач є молодою та працездатною особою, інших осіб на утриманні не має. Спільні діти проживають разом з нею, відтак саме на неї лягає основний тягар по їх утриманню та вихованню. Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 28.02.2024 року і до повноліття дітей.

01.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача у якому останній зазначив, що від утримання дітей та їх матеріального забезпечення він не відмовляється. Визнає вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1600 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він постійно цікавиться дітьми, їхніми духовним, моральним та фізичним розвитком, фінансово їх утримує, що підтверджено квитанціями банку про оплату. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, так як на даний час дохід у нього невеликий, просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1600 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

04.04.2024 позивачка подала заперечення на відзив у якому зазначила, що відповідач у відзиві частково визнає позовні вимоги та надає квитанції часткового виконання зобов`язань по сплаті аліментів. Проте погодитися з цим неможливо з огляду на наступне. Відповідач і раніше здійснював оплату аліментів в розмірі 1600 грн., яка відбувалася не систематично, не у визначений (обумовлений) графік, таким чином відбувався пропуск строку оплати аліментів який передбачає розуміння: «кожний місяць». Крім того, сума сплати аліментів складає на дітей до 6 років - 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн. Також відповідач посилається на чемне виконання батьківських обов`язків, наголошує про те, що він постійно цікавиться дітьми, проте самого зацікавлення недостатньо, діти потребують фінансового забезпечення та утримання. 1600 грн на 31 день становитиме 51 грн. на утримання дитини в день. Тривалий час відповідач сплачував на двох дітей 2500 грн, тобто 1500 грн на дитину в місяць що становить 48 грн на добу на одну дитину. Вона знаходиться у декретній відпустці по догляду за третьою дитиною від другого шлюбу та не має можливості працювати. Весь тягар отримання її та трьох дітей у родині лягає на її теперішнього чоловіка. Добровільно відповідач не залучається до питання забезпечення дітей їжею та одягом. Крім того, відповідач працює в ТОВ «Епіцентр» та отримує велику зарплатню. Згідно до показника Інтернет сайту jooble, який є профільний для пошуку роботи, працівник «Епіцентру» має заробітну плату в розмірі не менше 19000,00 грн. Прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. У випадку якщо відповідач буде сплачувати на дитину 3000,00 - 3500,00 грн, сума аліментів досягне до 7000,00 грн. При цьому відповідачу залишається 12000,00 грн на власні потреби, враховуючи повне власне забезпечення благами: житло та транспортний засіб (автомобілем), мотоциклом. Частково визнана сума аліментів відповідачем є мізерною та не може в повній мірі покрити витрати, які можуть задовольняти потреби кожної дитини. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів залишено без руху, оскільки вона подана без дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2024 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

З копії рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2021 вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 21.07.2012, зазначеним рішенням шлюб між ними розірвано.

З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 19.01.2015 та серії НОМЕР_2 від 15.08.2013 вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач по даній справі.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 15.12.2022 вбачається, що ОСОБА_3 15.12.2022 уклала шлюб з ОСОБА_6 , який зареєстрований виконкомом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка проживає разом з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади.

Також у судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено договір від 13.08.2021 про розмір аліментів на утримання дітей, згідно якого сторони домовились, що батько буде сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі частки заробітної плати та усіх інших доходів, починаючи з дня розірвання шлюбу і до досягнення донькою повноліття. Також між сторонами укладено договір від 13.08.2021 про місце проживання дітей після розірвання шлюбу, участь батька, який після розірвання шлюбу проживатиме окремо, у забезпеченні умов життя дітей, про умови здійснення батьком права на особисте виховання дітей.

Вищезазначені договори посвідчені приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Русінко З.П.

Обгрунтовуючи позовну заяву позивачка посилалась на норми СК України, які регулюють зміну способу стягнення аліментів (ст. 181 СК України), а також збільшення або зменшення розміру аліментів (ст. 192 СК України).

Однак, суд звертає увагу, що вищезазначені норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Виходячи з вищезазначеної норми, суд може змінити своїм рішенням спосіб стягнення аліментів, але тільки той, який раніше визначений рішенням суду.

Позивачем не надано доказів, щодо ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, спосіб якого вона зараз хоче змінити, натомість позивачка посилалась на угоду укладену між сторонами про сплату аліментів.

Проте, суд не вправі ухвалювати рішення про зміну способу аліментів, який визначений у позасудовому порядку, за домовленістю сторін.

Крім того, позивачка як на підставу позову посилалась на ст. 192 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, договором від 13.08.2021 про розмір аліментів на утримання дітей, укладеним між сторонами передбачено, що батько буде сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі 1/2 частки заробітної плати та усіх інших доходів, починаючи з дня розірвання шлюбу і до досягнення донькою повноліття.

Отже, укладаючи договір про домовленість сплати аліментів, сторонами було узгоджено спосіб стягнення аліментів саме у частці, а не у твердій грошовій сумі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у прохальній частині позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 3000,00 грн щомісячно. Тобто, позивачка фактично просить змінити спосіб стягнення аліментів з частки на тверду грошову суму, що не підлягає задоволенню оскільки фактично є зміною способу стягнення аліментів.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Беручи до уваги, що позивачка на обґрунтування своїх вимог посилалась не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд вважає необхідним самостійно здійснити правильну їх правову кваліфікацію та застосовувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є дані правовідносини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків, що передбачений ч.2 ст.51 Конституції України і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, таким чином вона скористалась своїм правом вибору способу стягнення аліментів на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі, а не у частці.

Відповідач частково визнав позовні вимоги, погодився сплачуваи аліменти у розмірі по 1600,00 грн на кожну дитину. Обгрунтовуючи суму зазначену у позовній заяві не підйомною для нього, враховуючи його матеріальний стан.

Позивачка вказувала, що відповідач працює в ТОВ «Епіцентр» та отримує велику заробітну плату.

Відповідачем жодних доказів на спростування вищезазначеної інформації суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів наявності на утриманні відповідача батьків, інших дітей або інших осіб, які потребують стороннього догляду і цей догляд здійснюється ним.

Також відповідачем надано копії квитанцій про перерахування грошових коштів на які він посилався як на добровільну сплату аліментів.

Проте, суд звертає увагу, що добровільна сплата аліментів відповідачем не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів, оскільки такі сплачувались за домовленістю сторін, проте позивачка вирішила звернутись про стягнення аліментів у судовому порядку, так як відповідачем аліменти сплачуються не у повному обсязі та не в установлений строк, що порушує права дітей на забезпечення рівня життя, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою у найбільш продуктивному віці, здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти і реалізує її на свій розсуд, спроможний заробляти кошти на власне утримання та для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своїм дітям.

Маючи на своєму утриманні дітей позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їх життя.

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки виникли підстави заявити вимоги до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, не заперечується по суті й батьком дитини, відповідні доводи позивачки не спростовані, а фактичне визнання позову відповідачем і його позиція про згоду сплачувати аліменти в розмірі по 1600,00 грн на кожну дитину у сукупності з іншими матеріалами справи свідчать про усвідомлення батьком свого обов`язку з утримання дітей, вказують на його спроможність надавати матеріальне утримання дітям.

Разом з тим, суд вважає, що аліменти у заявленому відповідачем розмірі по 1600,00 гривень на утримання дітей не є необхідною та достатньою сумою для забезпечення гармонійного та повноцінного розвитку дітей в умовах сьогодення.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що кожний з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини в однаковому розмірі та враховуючи обставини, що зазначені в ст. 182 СК України вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, ініціативної позиції відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі по 3000,00 гривень на кожну дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який відповідатиме інтересам дітей, покриватиме суттєву частину витрат на них. Такий розмір аліментів забезпечуватиме тривалу, реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також суд звертає увагу, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, та інше, а також вирішувати питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст. ст. 189, 190 СК України.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 141, 258-261, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 191 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по 3000,00 гривень (три тисячі гривень, 00 копійок) на кожну дитину щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.02.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривні (одна тисяча двісті одинадцять гривень, двадцять копійок).

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя