Провадження № 2/466/2957/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів,-

в с т а н о в и в:

17 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір заборгованості за аліментами за виконавчим листом №466/835/19, виданого 06.02.2019 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 50000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у Шевченківському ВДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (Львів) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №466/835/19 виданий 06.02.2019р. Шевченківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину - ВП № 58992284.

Після запровадження воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у березні-квітні 2022року ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала за межі України, та досі проживає в Німеччині, де отримує всі можливі фінансові і матеріальні допомоги.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року у справі № 466/11203/23 змінено розмір аліментів на утримання дітей 1/4 частки заробітку (доходу) заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення повноліття. Зазначає, що з нього стягуються 50% заробітку у зв`язку з наявністю заборгованості щомісячно, що позбавляє його можливості забезпечити себе нормальною їжею, одягом, ліками та надати допомогу батькам-інвалідам. Він належним чином виконував свої батьківські обов`язки, сплачував аліменти на утримання дітей, однак, у нього склались обставини, що унеможливлюють сплачувати заборгованість по сплаті аліментів в розмірі визначеному державним виконавцем за період догляду за батьком, у якого ампутована нога, його перебуванням на лікуванні після операцій на обох колінних суглобах з приводу пошкодження менісків, які зазнав перебуваючи на військовій службі, післяопераційний період та потребою в реабілітації.

Крім того, зазначає, що діти проживають в Німеччині та є повністю матеріально забезпечені як біженці з України, відповідач отримує всі гарантовані державою Німеччина грошові виплати та допомоги, в тому числі безоплатне житло, субвенції на оплату комунальних послуг, соціальні пільги та медичне обслуговування. Відповідач отримує достатньо коштів, щоб забезпечити їх дітей.

Нарахований державним виконавцем розмір заборгованості по сплаті аліментів є дуже великий (в тому числі через неправильне нарахування) і він його фізично не може сплатити, крім того, він перебуваючи на військовій службі купує амуніцію, одяг, їжу, ліки (після 2х операцій приймає ліки). На його утриманні двоє батьків-інвалідів наявність на його утриманні непрацездатних батька і матері не було враховано при стягненні аліментів. У зв`язку з чим, він звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

20 листопада 2024 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що причиною розірвання шлюбу позивачки з відповідачем було зловживання алкоголем та вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 . Зазначає, що відповідач не належним чином сплачував аліменти, оскільки після розірвання шлюбу 02.02.2018р. позивач ніде не працював, участі в утриманні дітей не брав. Саме тому відповідачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Тобто ОСОБА_2 , який протягом багатьох років вчиняв насильство та знущався з відповідачки та дітей, роками не давав жодної копійки на утримання дітей, зараз хоче фактично позбавити дітей їх коштів через звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Як вбачається із розрахунку, заборгованість позивача виникла задовго до виникнення обставин, на які він посилається, а саме за період з 06 лютого 2019 року до лютого 2023 року (включно): з 6 лютого 2019 року до лютого 2022 року позивач не працював і аліменти не сплачував (за винятком 4931грн. у березні 2020 року). Тобто за три календарних роки позивач на утримання своїх трьох дітей сплатив у загальному 4931грн. Це по 547,89 грн. на дитину на рік. У лютому 2022 позивач був прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 і почав отримувати грошове забезпечення, проте перші аліменти він заплатив лише у липні 2022, а також сплатив аліменти частково у грудні 2022 року. Крім того, державного виконавця про зміни в доходах він не повідомив, чим порушив обов`язки боржника в виконавчому провадженні, а тому тривалий час аліменти із грошового забезпечення примусово не стягувалися, позивач продовжував ухилятися від сплати аліментів і заборгованість продовжувала зростати; перебуваючи на військовій службі і отримуючи забезпечення, позивач продовжував боргувати аліменти також у січні та лютому 2023 року, сплачуючи їх лише частково. За чотири календарних роки позивач на утримання своїх трьох дітей сплатив у загальному 87930,00 грн. Це по 7327,5грн. на дитину на рік або 610,63грн. на місяць. Лише з березня 2023 року, коли почалося примусове стягнення аліментів з його забезпечення на підставі судового наказу збільшення заборгованості припинилося. Зазначає, що пошкодження менісків, яке діагностували позивачу у листопаді 2022 року, не є тяжкою хворобою, яка унеможливила отримання доходу, і як наслідок збільшила аліментну заборгованість. У той проміжок часу з листопада 2022 року по квітень 2024 року, коли позивач лікувався, він постійно отримував доходи у вигляді забезпечення, з нього стягувалися аліменти, а заборгованість не виникала. Його поранення та погіршення у зв`язку з цим здоров`я не були причиною виникнення заборгованості, а тому не є підставою для звільнення від її сплати. Після лікування позивач повернувся до військової служби і продовжує отримувати забезпечення. Твердження позивача про те, що він поніс витрати на своє лікування та реабілітацію додатково до медичних послуг, які він отримав за рахунок обов`язкового державного медичного забезпечення, жодним чином документально не підтверджені. Зазначає, що позивач сплачував аліменти у сумах, визначених ним на власний розсуд, без врахування реальних потреб дітей, постійно накопичуючи заборгованість, а про наявність нібито інших утриманців-батьків повідомив лише в кінці 2023 року. Про факт перебування батьків на його утриманні позивач не надав жодного доказу - ні про те, що батьки потребують утримання (наявність хвороби сама по собі не свідчить про те, що особа не здатна утримувати себе самостійно), ні про відсутність інших осіб, які утримують батьків (у позивача є рідна сестра ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ), яка має такі ж обов`язки стосовно непрацездатних батьків як і він), ні про понесені фактичні витрати позивача на утримання. У самого ж позивача на сьогодні після стягнення аліментів та заборгованості по аліментах, із отримуваного на службі забезпечення залишається близько 40 тис. грн. на місяць. При цьому, перебуваючи на службі у ЗСУ, він не несе додаткових витрат на житло, комунальні послуги та харчування. Таким чином, матеріальне становище позивача справді змінилося, у кращу сторону. Таким чином, позивач не надав суду доказів на підтвердження виникнення у нього тяжкого захворювання або іншої істотної обставини, у зв`язку з чим він був позбавлений реальної можливості виконувати свої зобов`язання по сплаті аліментів.

03 грудня 2024 на адресу суду від сторони позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що він не погоджується щодо періоду утворення заборгованості та можливості працювати в період лікування після проведення операцій. Зазначає, що твердження представника позивача про нібито вчинення ним домашнього насильства у сім`ї не відповідає дійсності. Вважає, що враховуючи вимоги розумності та справедливості, з урахуванням його стану здоров`я, перебування на його утриманні двох батьків-інвалідів, оплату ним всіх нарахувань за комунальні послуги по місцю реєстрації відповідачки та дітей в тому числі (підтверджується відповідними квитанціями про оплату) та матеріального становища спільних дітей і тих обставин, що діти проживають в Німеччині, а відповідач отримує соціальні виплати на дітей та працює, у нього існує необхідність звернутися до суду про зменшення розміру заборгованості за аліментами.

11 жовтня 2024 на адресу суду від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, у якій просить суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні у задоволенні позову просила відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 02 серпня 2008 року укладено шлюб. Від подружнього життя в сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя з відповідачем не склалось. В їх стосунках неодноразово виникали конфлікти та непорозуміння, які призвели до припинення подружніх стосунків. 02.02.2018р. Шевченківський районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі №466/291/18: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02 серпня 2008року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1746.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 06.02.2019р. Шевченківським районним судом міста Львова видано судовий наказ у справі №466/835/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 травня 2024року у справі № 466/11203/23 змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за судовим наказом Шевченківського районного суду м. Львова від 06.02.2019 у справі №466/835/19 щомісячно на 1/4 частки заробітку (доходу) заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення повноліття.

Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кінах Лілією Богданівною при примусовому виконанні виконавчого листа № 466/835/19 виданим 06.02.2019р. Шевченківським районним судом міста Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно у розмірі половини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину проведено розрахунок по аліментах від 09.10.2024 (ВП №58992284). Стягнення аліментів проведено з моменту пред`явлення заяви 05.02.2019 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Заборгованість боржника ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 09.10.2024 становить 210032,29 грн.

Після запровадження воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у березні-квітні 2022року ОСОБА_3 разом з дітьми виїхала за межі України, та досі проживає в Німеччині, що підтверджується актом від 15.08.2023р. складеним комісією та затвердженим директором ЛКП «Балатон-409» Моравським А.О.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також в обґрунтування правомірності позовних вимог в частині зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів, позивач покликається на те, що з 21.11.2019 р. до 31.10.2020 р. ОСОБА_2 доглядає хворого батька ОСОБА_8 ,1964р.н. (інвалід І групи) після ампутації сегмента лівої кінцівки на рівні стегна та перебував на обліку як одержувач компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги згідно постанови КМУ від 29.04.2004р. № 558, що підтверджується довідкою Мостиського управління соціального захисту населення.

Проте, жодних доказів, які б документально підтверджували здійснення позивачем фінансових витрат на лікування батька матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що у позивача є рідна сестра, про яку позивач жодним чином не згадує, зважаючи на її обов`язок щодо догляду за батьком, а також суду невідомо про її роль та відношення до хвороби батька, та чи помагає вона фінансово щодо його лікування.

Крім того, позивач заявляє, що після запровадження воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в лютому 2022року він був прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 . В листопаді 2022 року під час проходженням військової служби він отримав травми, які згідно класифікатора тяжкості отриманих травм відносяться до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). З того часу він довгий час перебуває на лікуванні, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками ВЛК, виписками з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 , виписками з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 , консультаційними висновками, та скеруваннями на обстеження і лікування. 10.04.2023р. і 19.04.2023р. у позивача були проведені операції на обох ногах. Згідно діагнозу та постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання стан після операцій (10.04.2023 і 19.04.2023) на обох колінних суглобах з приводу пошкодження менісків 11.2022 року з тимчасовим порушенням функції, дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007), а тому за станом здоров`я він потребує лікування. Він продовжує лікування та післяопераційну реабілітацію. Також зазначає, що він витрачає кошти на проходження тривалого лікування та численних обстежень (згідно призначень в мед. картах) за наявними діагнозами:

- остеоартроз лівого колінного суглоба І ст„ інтраменіскове пошкодження (старий розрив) заднього рогу медіального меніска (Бі:о11ег ІІІа), інтралігаментозне пошкодження ІІХЗ (надрив окремих волокон), реактивний помірний синовіїт лівого коліна;

- остеоартроз правого колінного суглоба І ст., туберкульзний набряк латерального виростка та горбистості великої гомілкової кістки, розрив ІІХЗ, косогоризонтальний розрив заднього рогу медіального меніска (Stoller ІІІв), перерозтяг (надрив окремих волокон) латеральної колатеральної зв`язки, реактивний синовіїт правого коліна;

- застаріле пошкодження заднього рогу медіального меніска правого та лівого суглобів, больовий синдром(проходив стаціонарне лікування), посттравматичний артрит,сіновіїт;

- УЗ-ознаки супрапателярного синовіїту, глибокого інфрапателярного бурситу обох колінних суглобів, меніскопатії медіального меніска(пошкодження, розрив) правого колінного суглоба;

- стан після операції з приводу пошкодження менісків обох колінних суглобів: (10.04.2023р.) лікувально-діагностична артроскопія правого колінного суглоба, парціальна резекція заднього рога медіального меніска, з тимчасовим порушенням функції кінцівки; (19.04.2023р.): лікувально-діагностична артроскопія лівого колінного суглоба, парціальна резекція заднього рога медіального меніска, з тимчасовим порушенням функції кінцівки;

- порушення адаптації з тривожно-депресивною симптоматикою, що підтверджується Протоколом УЗД обстеження ОСОБА_2 від 22.12.2022р., Заключенням MPT обстеження(лівого коліна) ОСОБА_2 від 29.12.2022р., Заключенням МРТ обстеження (правого коліна) ОСОБА_2 від 29.12.2022р., Направленням на оперативне лікування від 04.04.2023р., Направленням на стаціонарне лікування від 13.07.2023р., Протоколом надання первинної допомоги при отриманні травми 28.11.2022р., Карткою обстеження та медичного огляду від 23т06.2023р., Довідкою BJIK від 26.04.2023р., Довідкою ВЛК від 26.05 .2023р., Довідкою ВЛК від 23.06.2023р., Виписка № 2904 із медичної картки стаціонарного хворого, Консультаційним висновком спеціаліста від 20.07.23р., Скеруванням №213 від 19.03.2023р., Консультаційним висновоком від 04.04.23р., Копією медичної карти амбулаторного хворого.

Проте, позивачем ОСОБА_2 жодним чином не згадується його фінансове забезпечення (заробітна плата), скільки грошових коштів він отримує під час несення військової служби, невідомо також за який рахунок здійснюється лікування позивача ОСОБА_2 , як стверджує позивач з його власних коштів, проте жодних документально підтверджених доказів суду позивач не надав, що може свідчити про те, що позивач лікується як військовослужбовець за кошти держави, отримуючи при цьому заробітну плату у невідомому суду розмірі, та позивачем як було згадано вище жодних довідок про заробітну плату суду не надано, що також може свідчити про бажання приховати даний факт, який має істотне значення.

Крім того, позивач ОСОБА_2 стверджує, що під час несення військової служби він купував військове спорядження за власні кошти, проте жодних доказів на підтвердження даного твердження суду не надав.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_2 зазначила, що у батька позивача ампутовано ногу, яким опікувався позивач. Зазначає, що позивач не працював, оскільки у його батька було важке захворювання. Щодо насильства позивача з відповідачем, то зазначила, що відповідач приводила додому сторонніх людей, штучно створювала конфлікти, з метою позбавлення позивача права власності на квартиру, а також через присутність співмешканця відповідача. Зазначає також, що позивач офіційно ніде не працював, були лише підробітки, та деякі кошти надавав дітям.

З огляду на вищенаведене, суд не може взяти до уваги вищевказані посилання позивача як підставу для зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів, оскільки, такі обставини не є істотними, не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, і не впливають на обов`язок батька утримувати своїх дітей та, відповідно, не є підставою для зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дітей та сплачувати аліменти, фактично ухиляється від обов`язку, визначного приписами ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі визначеному судовим рішенням, тому суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів у даній справі не вбачається. На думку суд позивач працездатний, отримував доходи у період утворення заборгованості, крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на які він посилається, не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів, які стягнуті з нього за рішенням суду.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстави для задоволення даного позову, суд не вбачає.

Оскільки, позивач при поданні даного позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 280-283, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 180, 188, 197 СК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.12.2024 року.

Суддя Р. Б. Єзерський