Справа № 589/5374/23
Провадження № 2/589/636/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м.Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Шорохової Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов позов ОСОБА_2 до АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди в розмірі 500000,00 грн., що заподіяна позивачу внаслідок смерті її сина та 19400,00 грн. витрат, понесених на поховання загиблого.

Позов обґрунтований тим, що 27.03.2023 на перегоні ст. Козятин 2 ст. Бердичів, в районі 10 пікету 11 кілометру, неподалік смт. Глухівці Хмільницького району Вінницької області, машиніст ОСОБА_3 , керуючи санітарним поїздом № 505 у складі локомотива ЧС4-075, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000229 та розпочато досудове розслідування. Машиніст вказаного потягу ОСОБА_3 перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Позивач ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , внаслідок загибелі свого сина зазнала моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через втрату близької людини, що є непоправною трагедією в житті позивача, в зв`язку з чим їй заподіяна моральна шкода в розмірі 50000 гривень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначив, що саме груба необережність ОСОБА_4 та нехтування ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, перебування в стані алкогольного сп`яніння призвели до його смерті. Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано доказів щодо підтвердження заподіяння моральної шкоди, перенесення душевних страждань, не обґрунтовано розрахунок розміру шкоди, у зв`язку з чим, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

19.10.2023 ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати в їх відсутності.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 27.03.2023 року на перегоні ст. Козятин 2 ст. Бердичів, в районі 10 пікету 11 кілометру, неподалік смт. Глухівці Хмільницького району Вінницької області, машиніст ОСОБА_3 , керуючи санітарним поїздом № 505 у складі локомотива ЧС4-075, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , який внаслідок отриманих травм помер на місці події, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.03.2023 року, довідкою про причину смерті (а.с. 13, 14).

Із свідоцтва про народження серія серії НОМЕР_2 від 01.09.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 15)

Згідно постанови про закриття кримінального провадження, смерть ОСОБА_4 , настала від сполучної травми голови, тулуба, кінцівок, з множинними переломами кісток, розчавленням внутрішніх органів. Дані ушкодження, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.12 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень /Наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 року/, є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Також, згідно судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,9 проміле, що за життя могло відповідати середньому алкогольному сп`янінню. (а.с.10-12)

Відповідно до довідки про причину смерті № 35 від 28.03.2023 року смерть ОСОБА_4 настала внаслідок сполучної травми (а.с.14).

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 30.05.2023 досудовим розслідуванням встановлено, що 27.03.2023 року на перегоні ст. Козятин 2 ст. Бердичів, в районі 10 пікету 11 кілометру, неподалік смт. Глухівці Хмільницького району Вінницької області, машиніст ОСОБА_3 , керуючи санітарним поїздом № 505 у складі локомотива ЧС4-075, скоїв наїзд на ОСОБА_4 , який внаслідок отриманих травм помер на місці події. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000229 від 27.03.2023 року, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 276 КК України (а.с.10-12)

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19).

Судом враховується, що причиною нещасного випадку на залізниці стала особиста необережність ОСОБА_4 та нехтування ним правилами безпеки на залізничному транспорті. В той же час, між діями машиніста поїзду ОСОБА_3 та наслідками, які настали в результаті події є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиніста ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності.

Відтак, відповідач АТ "Українська залізниця", з яким машиніст ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку посилається відповідач у справі.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Оскільки, відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено, що зазначена подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_4 , то ступінь вини потерпілого є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України та не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №161/3557/19 (провадження №61-18595св19) та від 12 грудня 2018 року у справі №355/981/16-ц (провадження №61-28019св18).

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 - 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 вказаної постанови Пленуму ВСУ розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність змін у їх життєвих стосунках.

Суд приймає до уваги, що сам факт загибелі сина позивачки, за викладених обставин, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

В даному випадку, позивачем не обґрунтовано розмір (50 000 грн.) моральної шкоди, не наведено критеріїв з яких особа виходила, визначаючи саме такий розмір, не надано висновку психологічної експертизи з даного приводу чи інших належних доказів в підтвердження такої вимоги.

При цьому, суд також враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_4 , оскільки смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, суд також враховує, що за медичними даними в крові ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт у концентрації 1,9 проміле, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно пункта 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Отже, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 19400,00 грн. витрат, понесених на поховання загиблого ОСОБА_4 .

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то суд вважає, що в цій вимозі потрібно відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження здійснення цих витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» /03150, м. Київ, вул. Єжи Ґейдойця, буд. 5; / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 000 (п`ять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» /03150, м. Київ, вул. Єжи Ґейдойця, буд. 5; / на користь ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 (дев`ятнадцять тисяч чотириста гривень) в рахунок відшкодування витрат, понесених на поховання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення витрат, понесених на поховання та судовий збір в сумі 121 грн. 12 коп. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Сидорчук