ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3608/24 Провадження 4-с/636/6/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Оболєнської С.А., секретаря судового засідання Селевко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника боржника ОСОБА_1 адвоката Годунова Віталія Сергійовича на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст скарги

22.02.2024 представник боржника ОСОБА_1 адвокат Годунов Віталій Сергійович звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив:

-визнати протиправними бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження 52641254 щодо не проведення перерахунку заборгованості ОСОБА_1 відповідно до заяви (вимоги) від 06.05.2024;

-зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні 52641254 провести перерахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням переплати, яка виникла внаслідок необґрунтованого утримання сум аліментів з суми додаткової винагороди військовослужбовця, отриманої відповідно до постанови КМУ №168 від 08.02.2022 за період з 01.07.2023 по 30.04.2023;

-прийняти рішення, яким тимчасово зупинити стягнення у виконавчому провадження 52641254 до ліквідації суми переплати;

- захистити права та законні інтереси заявника в інший ефективний спосіб, передбачений законом.

Скарга мотивована тим, що на виконанні органу ДВС перебуває виконавчий лист по справі 617/1550/15-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі доходів боржника. Постановою від 31.01.2017 звернуто стягнення на доходи боржника у розмірі доходу безпосередньо на рахунок стягувача, постанова направлення на виконання до військової частини НОМЕР_1 . Грошове забезпечення у період з 01.07.2023 складає орієнтовно 25144 грн, отже розмір стягнутих аліментів не має перевищувати 6500, 00 грн, замість цього військова частина утримувала кошти в сумі понад 30000,00 грн, щомісячно із додаткової винагороди.

Заявник зазначав, що додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану, належить до одноразових видів грошового забезпечення і не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважав дії державного виконавця щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів із сум призначеної додаткової винагороди незаконними, як наслідок, звернувся до суду із відповідною скаргою.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Годунов Віталій Сергійович 24.05.2024 через підсистему Електронний суд ЄСІТС надав заяву про розгляд скарги за його відсутності та за відсутності боржника, зазначивши, що скаргу підтримують.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки до електронного кабінету учасника справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Оскільки, суб`єкт оскарження про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 450 ЦПК України.

Позиція суду щодо скарги

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви суду та застосовані норми права

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно довідки в.о. начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорної К. від 08.05.2024 №59714 у відділі перебуває виконавче провадження АСВП №52641254, з виконання виконавчого листа №617/1550-ц 2/617/77/16 від 29.06.2016, виданого Вовчанським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду -27.08.2015 до її повноліття, тобто до 22.04.2033.

29.08.2016 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №72769317). 31.01.2017 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено військовій частині НОМЕР_2 до виконання (а.с.11).

Відповідно до архівних відомостей №1 за період з січня 2023 по грудень 2023 та з січня 2024 по квітень 2024, наданих НОМЕР_3 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України, відрахування та виплати із доходів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , згідно постанови ВП №72769317, за період з липня 2023 року по квітень 2024 року, нараховувались з винагороди 100000 грн (а.с. 16, 17).

З липня 2023 року нарахування аліментів боржнику ОСОБА_1 здійснено на всі види грошового забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, що підтверджено довідкою про доходи, отриманої з військової частини НОМЕР_1 (а. с. 14-15 ).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Адвокат Годунов В.С., обґрунтовуючи неправомірність дій державного виконавця, вказував на те, що останній здійснював нарахування заборгованості по сплаті аліментів саме з урахуванням додаткових виплат (одноразові види грошового забезпечення за виконання бойових завдань), проте, додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану належить до одноразових видів грошового забезпечення і не включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною другою статті 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року (далі - Перелік), передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Пунктом 8 Переліку передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних(бойових)дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника, тому, державний виконавець повинен враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц (провадження № 61-11541св23) дійшов висновку, що додаткові виплати, які нараховуються та виплачуються боржнику по аліментам відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мають постійний характер та відносяться до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб.

З огляду на викладене, доводи скарги про те, що додаткова винагорода, яка сплачувалась ОСОБА_1 , не має постійного характеру, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що законодавством чітко визначено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, суд приходить до висновку про те, що нарахування аліментів державним виконавцем проведено відповідно до норм чинного законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки постановлено рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , то судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 450, 451 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні скарги представника боржника ОСОБА_1 адвоката Годунова Віталія Сергійовича на дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) на користь держави судові витрати за сплату судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.06.2024.

Суддя: С.А. Оболєнська