Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 (далі позивач-1) та ОСОБА_2 (далі позивач-2) звернулися до суду із заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач-1), ОСОБА_4 (далі відповідач-2) про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

23.04.2023 у квартирі АДРЕСА_3 за тією ж адресою сталася пожежа, внаслідок якої квартирам позивачів було заподіяна шкода. Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 .

Згідно з експертною оцінкою вартість відновлювальних робіт щодо квартири АДРЕСА_1 становить 574 091,17 грн., а квартири АДРЕСА_4 297 102.01 гривень.

Відповідачі правом на подання відзиву щодо позову не скористалися, що відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України не перешкоджає розгляду та вирішенню справи по суті за наявними матеріалами.

У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, від представника позивачів надійшла заява без участі.

У судове засідання відповідач-1 та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали, від представника відповідача-1 надійшла заява без участі.

У судове засідання відповідач-2 не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подав, від відповідача-2 надійшла заява без участі.

Ухвалою від 08.08.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 05.02.2024 суд залучив ОСОБА_4 в якості співвідповідача по справі.

Ухвалою від 18.04.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд встановив таке.

Позивач-1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257824913 від 24.05.2021.

Позивач-2 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.12.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №50660399 від 23.12.2015.

Відповідач-1 є власницею квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується витягом №793 від 01.05.2023, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості». За змістом названого витягу підставою для державної реєстрації значиться договір купівлі-продажу №839 від 21.07.2021.

Відповідно до пунктів 1-5 договору купівлі-продажу №839 від 21.07.2021 ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_6 за 228 554, 06 гривень. Квартира складається з 1(однієї) житлової квартири. Площа вищевказаної квартири складає: загальна площа 28,7 кв.м., житлова площа 15 кв.м. Аналогічні відомості підтверджуються технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_6 , який виготовлено станом на 28.11.2016.

З наведеного технічного паспорту вбачається, що згадана квартира складається із 4 приміщень, а саме коридору, житлової кімнати, кухні та ванної кімнати.

Відчужувана квартира належала ОСОБА_4 у зв`язку з укладенням договору довічного утримання (догляду) від 27.02.2017 №271.

21.07.2021 між ОСОБА_3 (позичкодавець) та ОСОБА_4 (користувач) укладено договір позички, за яким позичкодавець передала користувачу, а користувач прийняв від позичкодавця квартиру АДРЕСА_6 для користування протягом строку, встановленого договором, з метою проживання.

Пунктом 9 договору позички передбачено, що такий укладається сторонами на 20 років.

Як стверджується у пункті 6 цього ж договору, позичкодавець свідчить, що квартира перебуває в належному технічному стані, прихованих дефектів, недоліків, самовільних перепланувань у квартирі немає, квартира є придатною для використання за призначенням. Квартира, що передається в позичку, оглянута користувачем до підписання договору. На момент огляду будь-яких недоліків, які перешкоджали би використанню за призначенням, не виявлено. Користувач заявляє, що не має будь-яких претензій до позичкодавця з приводу якісних технічних характеристик зазначеної квартири.

Пунктом 11 цього договору встановлено, що користувач несе звичайні витрати щодо підтримання належного стану квартири, переданої йому в користування. Користувач має право реєстрації місця проживання у квартирі. Користувач має право передати квартиру в користування іншій особі за попередньою письмовою згодою позичкодавця

Користувач зобов`язаний: користуватися кватирою за її призначенням та відповідно до мети, визначеної у пункті 1 договору позички; користуватися квартирою особисто; повернути квартиру після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади №2023/007013207 від 04.09.2023 ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_7 .

Зі змісту відповіді КП «Архітектурно-планувальне бюро» №379/23 від 15.09.2023 вбачається, що об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_8 є багатоквартирним будинком, кількість квартир АДРЕСА_9 є одноповерховою (вхід на горище з квартири відсутній), горище знаходиться у спільному користуванні власників квартир вищезазначеного будинку.

АДРЕСА_10 .

Відповідно до акту про пожежу б/н від 28.04.2023 місцем виникнення пожежі значиться «житлова кімната другого поверху квартири АДРЕСА_3 ». Як зазначено в цьому ж акті, пожежею пошкоджено квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 .

Згідно з висновком експерта за результатами проведеного будівельного-технічного та оціночно-будівельного дослідження №Д14/2023 від 19.06.2023 орієнтовна вартість відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_2 після пожежі становить 574 091,17 грн., а орієнтовна вартість відновлювальних робіт квартири АДРЕСА_1 за цією ж адресою становить 297 102,01 гривень.

Окрім цього, суд з`ясував, що 30.04.2023 о 08 год. 55 хв. знову виявлено пожежу за адресою АДРЕСА_11 , що підтверджується актом про пожежу від 30.04.2023.

Як слідує з цього ж акту, місцем виникнення пожежі значиться «покрівлі будівлі», пожежею пошкоджено речі домашнього вжитку.

Виходячи з наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми збитків, заподіяних пожежею, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із такого.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом частини 2 цієї ж статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою.

Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину (схожий висновок див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 по справі №214/7462/20).

Деліктне зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних відносин. Відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин до заподіяння шкоди не означає, що між ними не існувало ніяких цивільно-правових правовідносин. Вони перебували у абсолютних цивільних правовідносинах, змістом яких є абсолютне суб`єктивне цивільне право та абсолютний цивільний суб`єктивний цивільний обов`язок. Абсолютність суб`єктивного цивільного права полягає в тому , що воно охороняється від усіх і кожного, хто підпорядкований даному правовому режиму. До абсолютних прав належить, зокрема, і право власності. Цьому абсолютному суб`єктивному цивільному праву кореспондується юридичний обов`язок, який покладається на всіх і кожного. Абсолютний юридичний обов`язок характеризується пасивністю, його змістом є необхідність утримуватись від порушення чужого суб`єктивного права і за наявності передбачених законом інших підстав породжує деліктне зобов`язання.

За визначеннями, наведеними у статті 2 Кодексу цивільного захисту України, пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище; пожежна безпека - стан захищеності життя та здоров`я людини, майна, навколишнього природного середовища від пожеж, що характеризується досягненням прийнятного рівня ризику виникнення пожежі.

Частиною 6 статті 55 КЦЗ України передбачено, що обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фондів, фонду житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їхніх власників (співвласників), користувачів або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України питань житлово-комунального господарства України від 17 травня 2005 року № 76, зазначено про те, що забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Забезпечення пожежної безпеки в інших окремо розташованих на прибудинковій території спорудах і гаражах покладається на їх власників.

Обґрунтовуючи вимоги за заявленим позовом, представник позивачів покликається на експертний висновок №Д14/2023 від 19.06.2023. При цьому зі змісту цього висновку вбачається, що експерт керувався тим, що пожежа мала місце 28.04.2020 у квартирі АДРЕСА_3 .

Як стверджується в акті про пожежу б/н від 28.04.2023, місцем виникнення пожежі є «житлова квартира другого поверху квартири АДРЕСА_3 ». Утім, як встановив суд, квартира АДРЕСА_3 є одноповерховою.

Так, зі змісту відповіді КП «Архітектурно-планувальне бюро» №379/23 від 15.09.2023 вбачається, що квартира АДРЕСА_3 є одноповерховою (вхід на горище з квартири відсутній), горище знаходиться у спільному користуванні власників квартир вищезазначеного будинку.

Вказане узгоджується із інформацією, відображеною у технічному паспорті на вказану квартиру. При цьому позивачами та їх представником не спростовано актуальність відомостей, що містяться у наведених документах.

Таким чином, документально не підтверджується дійсне місце виникнення пожежі. Визначальним у даному випадку є те, що позивачі та їх представник не підтвердили, що місце пожежі 28.04.2023 знаходилося у квартирі АДРЕСА_6 .

З цього приводу суд додатково зауважує, що представник позивача не надав жодних експертних висновків з приводу встановлення місця загорання та місця пожежі. Крім того, представник позивача не був позбавлений можливості ставити питання про призначення експертного дослідження після відкриття провадження у цивільній справі.

Отже, позивачі та їх представник на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази причин виникнення пожежі.

Таким чином, відсутність відомостей про дійсне місце та причини виникнення пожежі не дозволяють стверджувати про причетність відповідачів до наслідків у вигляді шкоди, завданої квартирам відповідачам.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги слід залишити без задоволення з огляду на те, що позивачі та їх представник не довели тих обставин, на які вони посилаються як на підстави заявленого позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачів.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судові витрати у виді судового збору покладаються на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Й. Данко