Провадження № 22-ц/801/556/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 рокуСправа № 127/38457/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року, постановлену у складі судді Борисюк І. Е. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 11 листопада 2014 року по 02 липня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Перебуваючи у шлюбі, 25 березня 2016 року позивачка придбала земельну ділянку площею 0,0722 га, кадастровий номер :03:046:0058, по АДРЕСА_1 , вартістю 116 856 грн.

Земельна ділянка була придбана позивачкою за її особисті кошти, які вона отримала у подарунок від батька у розмірі 120 000 грн для придбання земельної ділянки під будівництво власного житлового будинку.

Оскільки відповідач добровільно вирішити спір відмовляється, тому ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила визнати спірну земельну ділянку її особистою приватною власністю.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:046:0058 вже була предметом спору між сторонами у справі № 127/12114/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у вказаній справі від 08 грудня 2021 року спірну земельну ділянку було визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку земельної ділянки.

У вказаній справі ОСОБА_1 не було спростовано презумпцію спільності майна подружжя. На час звернення позивачки до суду із цим позовом спірна земельна ділянка належить на праві власності сторонам по 1/2 частці на підставі судового рішення.

Отже, на час звернення позивачки до суду із даним позовом їй достеменно було відомо про вищевказане судове рішення. Однак, звертаючись до суду через два роки з часу ухвалення вищевказаного судового рішення, вона не повідомила суд про його існування, посилаючись при цьому в обґрунтуванні позову на норми матеріального права, що регулюють майнові правовідносини подружжя. Крім того, позивачка зазначила: «…Однак, відповідач не виявив бажання вирішити всі спірні питання в позасудовому порядку…», «…Вирішити вказане питання в порядку досудового врегулювання вказаного спору неможливо, оскільки відповідач не бажає в добровільному порядку вирішити вказаний спір…» Такі твердження позивачки і не повідомлення про наявність судового рішення щодо поділу майна, де предметом спору була та сама земельна ділянка, що й у цій справі, суд розцінює як введення його в оману щодо фактичних обставин справи.

Суд не погодився із твердженням представника відповідача про те, що є підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Так, як встановлено судом, є рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, однак з інших підстав.

У даному випадку підстава звернення позивачки до суду різниться із підставами звернення до суду позивача у справі № 127/12114/21, хоча ці підстави виникли з одних і тих самих правовідносин.

Заслухавши пояснення представника позивачки і приймаючи до уваги позицію представника відповідача, висловлену письмово у відзиві, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачкою було подано завідомо безпідставний позов, що суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням позивачкою своїми процесуальними правами та є неприпустимим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 лютого 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 05 лютого 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2024 року справу призначено до розгляду на 07 березня року о 10 год. 20 хв., за клопотанням представника позивачки розгляд справи відкладено на 14.03.2024 року о 9 год. 45 хв., в подальшому ухвалою суду від 14.03.2024 року строк розгляду апеляційної скарги продовжено на п`ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 21.03.2024 року о 9 год 45 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що під час розгляду справи № 127/12114/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя її представник проти задоволення позовних вимог заперечував. Також ОСОБА_1 подавала зустрічний позов, однак суд не прийняв його до розгляду.

У цій справі суд прийшов до висновку, що підстави звернення до суду із позовом відрязняються від підстав позову у справі № 127/12114/21.

Залишивши позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 доступу до правосуддя та права на відновлення її порушеного права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

25 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки ділянку площею 0,0722 га, кадастровий номер :03:046:0058, по АДРЕСА_1 (а. с. 11-14).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у цивільній справі № 127/12114/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя позов ОСОБА_2 було задоволено:

-земельну ділянку площею 0,0722га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:046:00586 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

-визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0722га, яка розташована у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:046:00586 (а. с. 33-35).

Із Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою від 05 січня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області виправив описку в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у справі № 127/12114/21, зазначивши по всьому тексту описової та мотивувальної частини та у другому та третьому абзацах резолютивної частини рішення суду, замість невірно зазначеного кадастрового номеру земельної ділянки «:03:046:00586», вірний кадастровий номер земельної ділянки «:03:046:0058».

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Мотивуючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка подала до суду завідомо безпідставний позов, що суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням позивачкою своїми процесуальними правами та є неприпустимим. Таким чином, враховуючи вищевказане та положення ч. 3 ст. 44 ЦПК України суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду.

Проте із таким висновком колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що підстава звернення позивачки до суду із цим позовом різниться із підставами звернення до суду позивача у справі № 127/12114/21.

Так, у справі № 127/12114/21 ОСОБА_2 просив суд здійснити поділ майна подружжя та визнати право спільної сумісної власності подружжя на спірну земельну ділянку, відтак питання визнання спірної земельної ділянки особистою приватною власністю одного із подружжя у справі не досліджувалося та не було предметом спору, тому апеляційний суд не вбачає підстав для визнання подання ОСОБА_1 позову у справі, що розглядається, зловживанням процесуальними правами.

За встановлених судом обставин жодних із передбачених цивільним процесуальним законом підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду апеляційний суд не вбачає.

Отже, Вінницький міський суд Вінницької області при постановленні ухвали від 15 січня 2024 року прийшов до передчасних та відповідно помилкових висновків, а тому вказана ухвала не може залишатися в силі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вказана ухвала суду підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року скасувати.

Справу № 127/38457/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження судового розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук