Справа № 749/288/24
Номер провадження 2/749/104/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2024 р. Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Чигвінцева М.С.

за участю секретаря Михалевич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу №749/288/24 за позовом Органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Служба у справах дітей Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити останню батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштована дитина, аліменти на її утримання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у АДРЕСА_1 , зареєстрована але на даний час не проживає, мати-одиначка ОСОБА_3 , яка має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Старша дитини останні два роки проживає за кордоном, а менша є ученицею КЗ «Сновська гімназія». Відповідачка веде аморальний спосіб життя, проживає зі співмешканцем, який характеризується з негативної сторони та різниця у віці між ними становить більше 25 років. Відповідачка періодично залишає доньку на родичів, виїжджаючи за межі села та територіальної громади, та в цей час не цікавиться долею дитини, не телефонує та не відповідає на телефонні дзвінки, матеріально не утримує доньку. Дитина певний період часу проживала у сестри відповідачки, потім у біологічного батька та у сторонніх людей, які утримували її. Дитина потребує перебування у закладі інституційного нагляду цілодобово, а у КЗ «Сновська гімназія» навчання проводиться у дистанційній формі. Сама дитина не заперечує проти переведення її до іншого навчального закладу, проте сама адміністрація закладу не має можливості взяти згоду на переведення у її матері. 30.01.2024 ОСОБА_1 влаштована до центру соціально-психологічної реабілітації дітей с. Хмільниця Чернігівського району та граничний термін її перебування у закладі становить 9 місяців, тобто до 31.10.2024. У зв`язку з тим, що відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та з метою соціального захисту прав малолітньої дитини, забезпечення їй необхідних умов проживання та виховання, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини.

У судове засіданні представник Органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив справу розглянути без його участі.

Відповідачка у судове засідання надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги не визнає та просила суд відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані в актовому записі про народження на підставі ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно довідок Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №04 від 30.01.2024, №01-15/31 від 30.01.2024, малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахована до закладу 30.01.2024 як дитина із сім`ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах і не в змозі подолати їх за допомогою власних можливостей та буде навчатися у Хмільницькому ліцеї Новобілоуської сільської ради. Крім того, встановлено, що граничний термін перебування дитини у закладі становить до 31.10.2024.

Відповідно до наданої позивачем характеристики ОСОБА_2 , складеної Староборовицьким старостинським округом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області від 25.01.2024 №71, остання мала статус багатодітної матері, але вихованням дітей не займалася, усі діти проживали та навчалися в інтернаті. Старші діти живуть окремо, одна донька проживає закордоном останні 2 роки. Крістіана увесь час проживає у різних місцях, то з матір`ю, то з сестрами, то з чужими людьми. Відповідачка веде аморальний спосіб життя, вихованням і утриманням дитини не займається.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що орган опіки та піклування Сновська міська рада вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідь на судовий запит Староборовицьким старостинським округом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області надана характеристика ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 14.05.2024 №252, згідно якої остання на даний час веде порядний спосіб життя, купила власний будинок, займається ремонтом, придбавала побутову техніку, веде домашнє господарство. Спиртних напоїв не вживає, Намагається налагодити контакт з односельцями, родичами. Останнім часом допомагає дітям коштами та роботою, має пенсію та виплати за загиблого сина.

Вказані характеризуючи дані щодо ОСОБА_2 протилежні тим, що містяться в наданій Органом опіки та піклування характеристиці та характеризують відповідачку як таку, що веде загальноприйнятний спосіб життя, займається вирішенням побутових проблем та піклується за дітьми.

Крім того, Відділенням поліції №2 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 2023-2024 років до адміністративно відповідальності не притягувалася.

Враховуючи вищевикладеного, суд не вбачає підстав вважати, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом.

Також суд бере до уваги думку відповідачки, яка заперечує проти позову, не бажає втрачати дитину та у судових засіданнях намагалася переконати в тому, що вона робить все можливе для дитини, що не може свідчити про те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки.

З урахування наведеного, враховуючи інтереси дитини, з метою соціального захисту її законних прав, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини не доцільно застосовувати такий крайній захід до відповідачки, як позбавлення її батьківських прав, а відтак судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.150, 164-167 СК України, ст.ст. 133, 141, 142, 197, 198, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Органу опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Служба у справах дітей Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду відповідно до ст. 355 ЦПК України або через Щорський районний суд Чернігівської області відповідно до п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя М.С. Чигвінцев