КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року про залишення позову без розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав залишено без розгляду (а.с. 178-178).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» займає спеціальне місце, оскільки має більш вузьку сферу дії, у співвідношенні до положень ЦПК України, який є загальною нормою, тому положення Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має пріорітетно застосовуватись судами в частині визначення документів, що підтверджують повноваження адвоката на здійснення захисту та представництва інтересів особи в судах різних інстанцій.

До того ж, оскільки Рада адвокатів України не належить до регуляторних органів визначених ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», тому рішення Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, яким затверджено «Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36 (з наступними змінами та доповненнями)» не є регуляторним актом, а носить виключно рекомендаційний, роз`яснювальний та інформаційний характер, оскільки його прийнятті не підлягає застосуванню процедура прийняття актів, визначена Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (а.с. 185-196).

23.04.2024 ТОВ «ВКФ Фарби України» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що наданий адвокатом Мамаєвим Д.Ю. ордер є таким, що не відповідає затвердженій формі, що є достатньою підставою повернення позовної заяви, адже повноваження адвоката мають бути підтверджені ордером встановленої форми, а не будь-яким документом із написом «Ордер на надання правничої (правової) допомоги».

До того ж, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія витягу з ЄРАУ та копія договору про надання правничої допомоги не є документами, які підтверджують повноваження адвоката в розумінні процесуального закону (а.с. 236-239).

У судовому засіданні представник ТОВ «ВКФ Фарби України» - Мороз С.С. заперечувала проти поданої апеляційної скарги та просила її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВКФ Фарби України» про визнання майнових прав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків - п`ять днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі суду зазначено, що ордер серії АА № 0026704 від 28.02.2023, що наданий до матеріалів позовної заяви, не є належним доказом підтвердження повноважень Мамаєва Д.Ю. діяти від імені та в інтересах ОСОБА_1 , оскільки згенерований не в особистому кабінеті адвоката та на офіційному веб-сайті НААУ, як того вимагає Положення № 41. Тобто, на підтвердження статусу представника позивача (адвоката), представнику позивача необхідно надати суду ордер, який відповідає вимогам ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а також Положенню про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36 (з наступними змінами і доповненнями).

Представник позивача - Мамаєв Д.Ю., на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2024, подав до суду заяву, в якій зазначив, що додає до клопотання Договір про надання правової допомоги № 06/09/22-6 від 06.09.2022, як документ, що водночас підтверджує повноваження адвоката Мамаєва Д.Ю. на надання правової допомоги позивачу, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У частині 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вищим органом адвокатського самоврядування України є з`їзд адвокатів України.

Пунктом 4 частини 7 статі 54 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що з`їзд адвокатів України затверджує положення про Раду адвокатів України, положення про Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, положення про Вищу ревізійну комісію адвокатури.

Відповідно до частин 1, 2 статі 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. До повноважень Ради адвокатів України відноситься затвердження типової форми ордеру адвоката, положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів (аналогічні повноваження закріплені і пунктом 1.21 розділу ІІ Положення «Про Раду адвокатів України»).

Аналізуючи зазначені норми, слід дійти висновку про те, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» покладає на Раду адвокатів України повноваження щодо затвердження типової форми ордеру адвоката, і така форма має бути закріплена в положенні.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (далі - Положення № 41), з подальшими змінами, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 9 Положення № 41 передбачено, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Змістом пункту 11 Положення № 41 встановлено, що ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Пунктом 12 Положення № 41 передбачено перелік реквізитів, які має містити ордер на надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до пунктів 11, 12 Положення № 41, зі змінами, внесеними рішенням Ради адвокатів України від 14.02.2020 № 29 та від 17.11.2020 № 118 ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер містить такі реквізити: Серію, порядковий номер ордера; Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога; Посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; Назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо); Прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав; номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане; Ким ордер виданий (назву організаційної форми): адвокатом, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально (із зазначенням адреси робочого місця); адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (повне найменування адвокатського бюро/адвокатського об`єднання та його місцезнаходження); Адресу робочого місця адвоката, якщо вона відрізняється від адреси місцезнаходження адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, яке видає ордер; Обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги; Дату видачі ордера; Підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»); Підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); Підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням; Двовимірний штрих-код QR-код) з посиланням на профайл адвоката в Єдиному реєстрі адвокатів України; Реквізити 12.1, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 генеруються автоматично, всі інші реквізити ордера заповнюються адвокатом самостійно з метою збереження адвокатської таємниці.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, адвокатом Мамаєвим Д.Ю. зазначено, що приймаючи процесуальне рішення по даному питанню, суду першої інстанції слід було керуватись спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», який в ієрархії нормативно правових актів займає особливе місце, і який, по-суті, покликаний, в першу чергу, врегулювати суспільні відносини у сфері адвокатури та здійснення адвокатської діяльності у відповідності до положень Конституції України та питання щодо надання професійної правничої допомоги, що сприяє практичній реалізації в Україні принципу верховенства права.

Із аналізу Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ввбачається, що цим законом визначено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, серед яких міститься, безпосередньо, ордер.

Тобто, законом визначено один із переліку документів - ордер, який може підтверджувати повноваження адвоката, та саме у спеціальному законі закріплено, що ордер має бути типової форми, визначеної положенням, яке затверджено Радою адвокатів України.

Із матеріалів справи вбачається, що наданий адвокатом Мамаєвим Д.Ю. ордер на підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 в суді, не відповідає нормі діючого законодавства, встановленого спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

При цьому, нормами цивільно-процесуального законодавства встановлено «вузький» перелік документів на підтвердження повноважень представляти адвокатом інтереси учасника справи в цивільному процесуальному провадженні: довіреність або ордер (виданим відповідно до Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції залишаючи позов без руху ставив під сумнів не статус особи Мамаєва Д.Ю. як адвоката, а вказував на невідповідність ордера встановленим нормам.

У подальшому, як на підтвердження повноважень представляти інтереси позивача в цивільному суді та на виконання ухвали суду першої інстанції від 15.01.2024, адвокатом надано договір про надання правничої допомоги.

Однак, договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, що врегульовано нормами матеріального (цивільного) права.

Із аналізу статей 26, 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а також, постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 817/66/16, у якій зроблено висновок про те, що надання правової допомоги адвокатом без укладення договору в письмовій формі, зокрема лише на підставі довіреності, не допускається, окрім випадків, надання усних і письмових консультацій з подальшим записом про це в журналі.

Приписи ст. 632 ЦК України врегульовують поняття ціни в договорі. Така ціна встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена, виходячи з його умов, вона визначається, виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Тобто, договір про надання правничої допомоги - це письмове фіксування домовленості між адвокатом та клієнтом про перелік наданих послуг та порядку і розміру їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17 висловлено позицію про те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, визначені договором про надання правничої допомоги.

Таким чином, договір про надання правничої допомоги не є тим документом, що підтверджує повноваження адвоката представляти інтереси клієнта в суді.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що адвокатом Мамаєвим Д.Б. не виконано вимоги ухвали суду першої інстанції від 15.01.2024 та не надано доказів на підтвердження повноваження адвоката представляти інтереси позивача в цивільному судочинстві, оскільки наданий адвокатом ордер не відповідає Положенню № 41, а договір про надання правничої допомоги - не передбачений нормами цивільно-процесуального закону, як документ, що підтверджує повноваження адвоката, тому суд першої інстанції, керуючись ч. 11 ст. 185 ЦПК України обґрунтовано залишив позов без розгляду. Зазначені висновки доводами апеляційної скарги не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до особистих сумнівів, та аналізу ухваленого судового рішення. При цьому, апеляційна скарга не містить посилань на належні, існуючі на час постановлення ухвали докази, які спростовують попередні, мають істотне значення для правильного вирішення справи і, які могли би бути підставою для безумовного скасування ухвали та направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду..

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Мамаєвим Дмитром Юрійовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 31 травня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді