Справа № 149/1175/24
Провадження № 22-ц/801/1194/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 рокуСправа № 149/1175/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради, орган опіки та піклування Війтівецької сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Робак М. В., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради, орган опіки та піклування Війтівецької сільської ради про припинення, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про припинення, встановлення опіки та призначення опікуна, за участі заінтересованих осіб - органу опіки та піклування Хмільницької міської ради, органу опіки та піклування Війтівецької сільської ради. У заяві просив суд припинити опіку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у наслідку її смерті, на дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановити опіку та призначити опікуном малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради, орган опіки та піклування Війтівецької сільської ради, про припинення, встановлення опіки та призначення опікуна.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, оскільки у цьому випадку саме судом було призначено опікуном неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , а тому суд вправі замінити померлого опікуна. Посилання суду на досудове врегулювання спору позбавляє права заявника на судовий захист.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може розглядати вказану заяву, так як вона підлягає розгляду визначеним законом органом - органом опіки та піклування, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частинами 1- 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лиш е за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Також, в пункті 5. 4. цих Правил зазначено, що опіка припиняється унаслідок смерті опікуна. Рішення про припинення опіки з цієї підстави виносить орган опіки та піклування.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення (заміну) опіки суд не діє самостійно, а приймає рішення на підставі подання органу опіки та піклування за його заявою чи заявою особи, призначеної піклувальником або опікуном.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 вересня 2022 року опікуном неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 призначено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 померла. Рішення щодо припинення опіки з підстави смерті ОСОБА_2 орган опіки та піклування не виносив. З поданням до суду, як це передбачено частиною 1 статті 60 ЦК України, орган опіки та піклування щодо призначення заявника опікуном дітей або заміни не звертався. Відмови на його звернення з поданням до суду заявник не надав.

Відповідно до ст. 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

У цій справі опіка над малолітніми дітьми встановлена судом, в провадженні якого перебувала справа, а зміст положень ст. 74 ЦК України вказує на те, що питання про припинення опіки та призначення опікуна має вирішуватись судом.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.

При цьому колегія суддів зауважує, що законодавцем визначено вирішення питання саме за поданням органу опіки і піклування, а не про звернення останнім до суду із відповідною заявою та не наведено обмежень щодо правового механізму отримання відповідного подання під час розгляду заяви у судовому порядку.

Відповідно до змісту статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом та бути почутим.

Про необхідність надання доступу до суду навіть особам, які вже визнані недієздатними, наголошується у рішенні ЄСПЛ від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (Nataliya Mikhaylenko v. Ukraine, заява № 49069/11), у якій Суд наголосив на тому, що існування засобів юридичного захисту має бути достатньо визначеним як на практиці, так і в теорії, оскільки без цього їм бракуватиме належної доступності та ефективності. Відсутність можливості у недієздатної заявниці особисто звернутися із заявою до суду, з огляду на тривалість і серйозність обмеження, яке вплинуло на багато аспектів життя заявниці, у тому числі її приватне та сімейне життя, становило порушення її права на доступ до суду відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд не врахував відсутності імперативної заборони у процесуальному законі щодо звернення особи з заявою про припинення, встановлення опіки. Більше того, розділ IV ЦПК України «Окреме провадження» не передбачає відкриття провадження за такою заявою.

Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору/заяви, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Суд зобов`язаний тлумачити норму права, використовуючи при цьому як загальний, так і казуальний підхід, самостійно застосовувати право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Системне тлумачення норм права, зокрема статті 300 ЦПК України, статті 60 ЦК України, свідчить про відсутність імперативної заборони щодо звернення особи, яка має намір стати опікуном, із заявою про встановлення опіки над малолітніми дітьми, а отже, і підстав для відмови у відкритті провадження.

Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом в постанові від 20 березня 2024 року в справі № 638/5358/23 (провадження № 61-15326св23).

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про те, що заявник не може звертатися до суду із заявою про призначення опікуна, є помилковим та свідчить про неправильне тлумачення і застосування судом норми права. Відсутність подання органу опіки та піклування може являтись підставою для відмови у задоволенні такої заяви по суті.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції не обґрунтував таке своє рішення з посиланням на конкретну процесуальну норму, обмеживши заявника у доступі до правосуддя.

Наведені мотиви суду в оскаржуваній ухвалі можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви по суті в межах відкритого провадження.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права. Тому ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 квітня 2024 року скасувати, а справу направити для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач С.Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук