Провадження № 2/638/1911/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П., Морозової К.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа приватний виконавець Цимбал Сергій Володимирович про звільнення майна з-під арешту, -

встановив:

Адвокат Десятерик Вікторія Василівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», в якому просить звільнити з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника (серія та номер 67192906) від 19.10.2021 року, винесеною приватним виконавцем Бобенком Дмитром Анатолійовичем, квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 на підставі Іпотечного договору від 09.12.2019 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 , є іпотекодержателем майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м.. Іпотека за Іпотечним договором була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2019 року. 07.12.2020 року було укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору. 24.12.2019 року укладено між позивачем та ОСОБА_4 . Договір наступної іпотеки, предметом якої є майно квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м.. Вказана іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2019 року. 07.12.2020 року укладено Договір про внесення змін №1 до Договору наступної іпотеки. Також 21.12.2021 року було укладено Договір про внесення змін №2 до Договору наступної іпотеки. Отже з 09.12.2019 року квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , знаходиться в іпотеці. Позивачу стало відомо, що на все нерухоме майно ОСОБА_4 , у тому числі на іпотечну квартиру, накладено арешт (обтяження №44524924) постановою про арешт майна боржника від 19.10.2021 року у виконавчому провадженні №67192421, винесеною приватним виконавцем Бабенком Дмитром Анатолійовичем. Стягувачем у виконавчому провадженні №67192421 є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк». Отже арешт накладено після реєстрації іпотеки. З огляду на викладене, оскільки іпотека є чинною по теперішній час, а накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право позивача як іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Представником відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги ОСОБА_3 до АБ «Укргазбанк» про звільнення майна з-під арешту безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що на виконання рішення господарського суду Харківської області за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції про солідарне стягнення суми заборгованості в розмірі 1 690 310,75 грн.. Наказ суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 було передано для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А.. З метою забезпечення належного виконання законного та обґрунтованого рішення суду в рамках виконавчого провадження №67192421 з примусового виконання рішення суду виконавцем було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 , в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки позивач не є власником вказаної квартири, а лише іпотекодержателем. Також вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення, невизнання чи оспорення його прав та інтересів, а тому обрано невірний спосіб захисту та помилково в якості відповідача зазначено ПАТ АБ «Укргазбанк». Зазначає, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору на іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами у справі є боржник, або особа, в інтересах якої було накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно якщо воно було реалізовано. Крім того, відповідач вважає, що звільнення майна з-під арешту призведе до порушення прав АБ «Укргазбанк», оскільки стягнення на заставне майно в порядку примусового виконання допускається як для задоволення вимог стягувача заставодержателя, так і для задоволення вимог інших стягувачів. Стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, в порядку примусового виконання допускається лише у разі, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Кошти, отримані від реалізації заставного майна, використовуються насамперед для задоволення зобов`язань боржника перед заставодержателем і лише залишок коштів для задоволення вимог стягувача. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого, зокрема, не погоджується з твердженнями, викладеними у відзиві, вважає їх помилковими і такими, що суперечать правовим висновкам Верховного Суду. Вказує, що у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Наполягає, що накладення арешту на предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така квартира підлягає звільненню з-під арешту. Крім того, вказує, що в разі, коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги: факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 19.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» проти позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Наполягав на неналежності своєї участі у якості відповідача у даному спорі, по суті позовних вимог не заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 355 872 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 15 000 доларів США за офіційним курсом НБУ зі строком повернення не пізніше 09.12.2020 року.

З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання 09.12.2019 року між ОСОБА_3 (іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (іпотекодавцем) було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Вказана іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.12.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № від 09.12.2019 року.

07.12.2020 року було укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору. Відповідні відомості внесені до реєстрів.

Також судом встановлено, що 24.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 349 137 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 15 000 доларів США за офіційним курсом НБУ зі строком повернення не пізніше 24.12.2020 року.

З метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання 09.12.2019 року між ОСОБА_3 (іпотекодержателем) та ОСОБА_4 (іпотекодавцем) було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Вказана іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №194819359 від 24.12.2019 року.

07.12.2020 року укладено Договір про внесення змін №1 до Договору наступної іпотеки. Також 21.12.2021 року було укладено Договір про внесення змін №2 до Договору наступної іпотеки. Відповідні відомості внесені до реєстрів.

Отже з 09.12.2019 року квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 , знаходиться в іпотеці. Іпотекодержатель ОСОБА_3 .

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що в межах виконавчого провадження №67192421 щодо примусового виконання судового рішення господарського суду Харківської області постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 19.10.2021 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4 , у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 . Стягувачем у виконавчому провадженні є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк».

Предметом спору у справі є вимога позивача про звільнення майна з-під арешту у зв`язку із переважним правом іпотекодержателя, який не є учасником виконавчого провадження, на іпотечне майно, на яке приватним виконавцем накладено арешт.

Іпотека, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 3 зазначеного Закону у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду.

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17, від 31 жовтня 2018 року у справі №923/1105/17.

Отже, суд звертає увагу, що у разі накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

При цьому суд бере до уваги те, що іпотека за договором іпотеки була зареєстрована за позивачем ще 09 грудня 2019 року. Значно пізніше 19.10.2021 року - приватний виконавець зареєстрував обтяження на предмет іпотеки.

Ураховуючи встановлені обставини справи та те, що право іпотеки виникло до винесення постанови, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , суд вважає що вимоги ОСОБА_3 (як іпотекодержателя) про звільнення майна з-під арешту є правомірними.

Щодо кола відповідачів у даній справі, суд зазначає, що відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України) до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача і яка, за твердженням позивача, є або порушником його прав, або необґрунтовано, на думку позивача, оспорює його права, і на якого внаслідок цього може бути покладено обов`язки судовим рішенням.

Аналогічні роз`яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно якого оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (п.41); від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (п.49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (п.50); від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (п.п.37,54); від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (п.31.4); від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (п.38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (п.31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (п.63); від 11 вересня 2019 року у справі №203/3682/17; від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц (п.71)).

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)).

З огляду на викладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» є належним відповідачем у даній справі.

Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10-13, 76-81, 133-141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , який було накладено постановою приватного виконавця Бабенка Дмитра Анатолійовича від 19.10.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22.03.2024 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_4 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ; Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», , м.Київ, вул.Єреванська буд.1;

третя особа: приватний виконавець Цимбал Сергій Володимирович, м.Харків, пр.Гагаріна буд.2 прим.1.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк