Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року

м. Шаргород

Справа № 152/750/24

Провадження № 2-о/152/46/24

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.,

з участю:

секретаря судового засідання - Ансілевської Я.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Країла С.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи адвоката Мерженко Т.П.

інші учасники справи - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргород в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

20.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання заявника ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 у випадку, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та у будь який спосіб спілкуватися з ними; заборонити контактувати з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 через засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалася на те, що вона тривалий час потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 , з яким не проживає за однією адресою. Останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства.

У зв`язку з протиправною поведінкою колишнього чоловіка та з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторно вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 просить застосувати до нього обмежувальний припис.

Під час розгляду справи заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Країло С.В. підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник - адвокат Мерженко Т.П. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису з наступних підстав.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірваний рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.06.2022 (а.с. 49 52).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розлучення батьків проживають з матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Батько дітей ОСОБА_2 проживає окремо від сім`ї, за адресою: АДРЕСА_2 . Періодично діти проживають з батьком, за домовленістю між батьками. Дані обставини сторонами визнаються.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у тривалих неприязних стосунках, а останнім часом між ними існують непорозуміння, з приводу того, що ОСОБА_2 сам часто відвідує могилу їхнього старшого сина ОСОБА_5 , який загинув у с. Кремінне Луганської області і змушує дітей ходити на кладовище і перебувати там значний період часу, що, на думку ОСОБА_1 , негативно впливає на здоров`я дітей. На її зауваження ОСОБА_2 не реагує, тому вона вимушена звернутися до суду з заявою про видачу йому обмежувального припису.

В якості доказів вчинення домашнього насильства щодо заявника та дітей ОСОБА_1 до матеріалів справи долучила копії постанов Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2013, 25.08.2016, 03.10.2016, з яких вбачається, що ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_1 , копію постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та копію вироку Шаргородського районного суду від 17.11.2023, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст. 125 КК України (а.с.3-11), акт обстеження умов проживання дітей, акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12 - 17).

Заявником ОСОБА_1 було надано суду флеш носій з відеозаписом події, яка передувала акту обстеження умов проживання дітей та складанню акта проведення оцінки рівня безпеки сина ОСОБА_7 , при перегляді яких встановлено, що 19.03.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла обоюдна суперечка, шарпання, штовхання один одного з приводу спілкування батька з сином ОСОБА_7 , при цьому дитина була злякана та голосно плакала (а.с.18).

За події, які мали місце 19.03.2024 ОСОБА_2 , постановою Шаргородського районного суду Вінницької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 2 КУпАП (а.с.7).

На спростування доводів заявника ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 надав суду світлини та флеш носій з відеозаписами спілкування з дітьми, при перегляді яких встановлено, що діти охоче спілкуються з батьком, проводять з ним дозвілля (а.с. 39 46).

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який прийнято з метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 2, 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначена дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя, батьків і дітей.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону).

До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

П. 7 ч.1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на запобігання вчиненню насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно з частиною третьою статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві та чи ґрунтуються вони на достатній доказовій базі.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 по справі №756/2072/18.

Згідно зі ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За правилами ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

У цій справі заявник ОСОБА_1 посилається на те, що вона та діти неодноразово піддавалися фізичному насильству з боку ОСОБА_2 , і з приводу фактів психологічного та фізичного насильства вона зверталася до органів Національної поліції України.

Із долучених до матеріалів справи постанов Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2013, 25.08.2016, 03.10.2016 вбачається, що ОСОБА_6 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_1 (а.с.3-5).

Суд не може прийняти до уваги вказані докази як належні, оскільки в силу ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Суд також не приймає до уваги як належні докази, долучені заявником постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та вирок Шаргородського районного суду від 17.11.2023, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки дані докази не підтверджують вчинення домашнього насильства відносно заявника ОСОБА_1 (а.с. 6, 8 11).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 08.04.2024 постановою Шаргородського районного суду Вінницької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 2 КУпАП за вчинення 19.03.2024 домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с.7).

Крім того судом встановлено, що випадок домашнього насильства 19.03.2024 мав обопільний характер, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла обоюдна суперечка, шарпання, штовхання один одного з приводу спілкування батька з сином ОСОБА_7 , при цьому дитина була злякана та голосно плакала. Суд звертає увагу, що така поведінка обох батьків суперечить найвищим інтересам дитини на зростання у безпечному середовищі, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і не надають батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявника та дітей, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, судом не здобуто.

Клопотань про допит свідків та витребування доказів ОСОБА_1 не заявляла.

Згідно положень ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»

та положень процесуального права докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

У справі, що розглядається заявник ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України, не надала суду достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків вчинення у майбутньому домашнього насильства заінтересованою особою відносно заявника, дітей, в будь якому прояві.

Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено, що існує загроза вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника, дітей, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, як і відсутні докази того, що такі ризики є реальними, внаслідок чого у суду відсутні підстави для задоволення заяви та застосування до заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 650-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 13, 258, 259, 263-265, 268, 294, 350-1 - 350-6 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати по справі, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я (найменування) cторін:

- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 26.07.2001, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 22.09.1999, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Вступна і резолютивна частини судового рішення проголошені 30.05.2024.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська