Справа № 216/3973/21
Провадження № 2/216/202/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 17.08.2007 по 13.08.2020 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 27 серпня 2017 року відповідач придбав автомобіль Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

28 серпня 2017 року позивачка дізналася, що вищевказаний автомобіль не перебував у приватній власності відповідача, а був оформлений на ОСОБА_3 . Відповідач стверджував, що спірний автомобіль він оформив у кредит за усною домовленістю з ОСОБА_3 , та належатиме останньому поки сторони не виплатять повну вартість транспортного засобу. В період з 27.08.2017 по 15.09.2020 зі спільного сімейного бюджету сторони щомісячно сплачували на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5000 грн, всього було сплачено 185 000 грн. Протягом сімейного життя позивачка користувалася автомобілем, а після розірвання шлюбу відповідач забрав у неї автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та зараз самостійно ним користується.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивачка просила суд визнати сплачені грошові кошти у розмірі 185 000 грн за домовленістю відповідача та ОСОБА_3 про купівлю транспортного засобуHyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільно нажитим майном подружжя; стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частину сплачених грошових коштів у рахунок придбання вказаного транспортного засобу, а саме: 92 500 грн.

10 січня 2022 року відповідач звернувся до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого було придбано будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль Skoda Favorit, державний номерний знак НОМЕР_2 . Після розірвання шлюбу відповідач залишив позивачці будинок, майно яке в ньому знаходилось, автомобіль вони продали, а грошові кошти від його продажу забрала позивачка.

Автомобіль Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 було передано відповідачу для виконання трудових відносин у ТОВ «Науково-виробнича фірма Еверест», де він працює на посаді бригадира монтажника. Вказаний автомобіль належить на праві власності одному із співзасновників товариства ОСОБА_3 . Автомобіль дозволяли залишати вдома, та позивачка інколи ним користувалася. Просив суд відмовити в позові.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач, його представник ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позов слід відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року по 13 серпня 2020 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 447, та рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2020.

11 червня 2020 року між сторонами було укладено шлюбний договір, яким врегульовано майнові відносини між подружжям.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , автомобіль марки Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 працює в ТОВ «Науково-виробнича фірма Еверест» монтажником з монтажу сталевих та ЗБК4 розряду з 18.01.2018 по теперішній час, що підтверджується довідкою від 04.01.2022.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи.

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

З урахуванням приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом було встановлено, що заявлений позивачкою автомобіль марки Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , та не був придбаний сторонами в період шлюбу, відповідно не може бути їх спільною сумісною власністю. В ході слухання справи позивачкою не доведено будь-якими належними доказами сплати грошових коштів за вказаний автомобіль за домовленістю відповідача і ОСОБА_3 про купівлю вказаного транспортного засобу, та визнання цих грошових коштів спільно нажитим майном подружжя.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя яке підлягає розподілу, оскільки правовий режим спільного майна на автомобіль відсутній.

Таким чином суд приходить до висновку, що у порушення статті 81 ЦПК України позивачкою не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого нею позову, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасникам справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Ю.В.Онопченко