Провадження № 22-ц/802/120/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 січня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом та просила суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 10 листопада 2011 року у цивільній справі № 2/010310/999/11 та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року провадження у справі зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що зупинення провадження у справі не відповідає як завданню цивільного судочинства, так і змісту та меті ч. 1 ст. 3 ЦПК України, а також суперечить ч. 2 ст. 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду правильною по суті, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені, зокрема в п. 14 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (зупинення провадження у справі), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 10 січня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу суду - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з таких мотивів.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Так, зі змісту оскаржуваної ухвали суду слідує, що згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 18 серпня 2023 року штаб-сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Суд, враховуючи вказану обставину, дійшов висновку, що провадження у справі необхідно зупинити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, оскільки зазначена обставина унеможливлює продовження розгляду справи.

Однак з такими висновками суду не можна погодитись.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів. А також важливість предмета позову для заявника у справі.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Своєю чергою реалізація завдання цивільного судочинства, визначеного ст. 2 ЦПК України, та ефективне поновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права неможливе без дотримання судом встановлених законом строків розгляду та вирішення справи.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено розумність строків розгляду справи судом.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався та продовжений до теперішнього часу.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Отже, здійснення судами правосуддя на час введення воєнного стану не зупиняється.

Норми статей 251 і 252 ЦЦПК України розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі. Пункт 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачає, що перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі.

Однак зупинення провадження в цивільній справі хоча має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, але суперечить ч. 2 ст. 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності, суд не позбавлений можливості розглядати справу без участі особи, якщо така особа, яка знаходиться у лавах ЗСУ, подала заяву про те, щоб справу розглядали без його/її участі.

Водночас з матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 29 листопада 2023 року, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі відеконференції, в якому вирішувалось питання про зупинення провадження у справі, та підтримували подане 18 жовтня 2023 року клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (а.с.171-176). Крім того, щодо зупинення провадження у справі заперечувала представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Наведене свідчить про те, що суд не був позбавлений можливості розглядати справу з участю сторін по справі та їх представників, що не давало йому підстав для зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

В матеріалах справи також відсутні докази, що ОСОБА_2 знаходиться у зоні бойових дій та не перебуває у зоні постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, які перешкоджають розглядові справи відсутні, а тому постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції зробив неправильний висновок про зупинення провадження у справі з врахуванням тієї обставини, що відповідач брав участь в розгляді цієї справи особисто в режимі ідеоконференції, чим порушив норми процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2023 року у цій справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя

Судді: