Справа № 308/6160/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А., розглянувши матеріали заяви комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» про видачу судового наказу стосовно стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення із ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Загальна характеристика вимог, за якими може бути видано судовий наказ - вони повинні бути безспірними.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 «Про практику розгляду судами заяв у поряду наказного провадження», заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

При дослідженні заяви про видачу судового наказу судом встановлено, що така не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України виходячи з наступного.

В своїй заяві заявник просить стягнути з боржника на користь комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що утворилась станом на 01.03.2024 в розмірі 210040,55 грн..

На підтвердження своїх вимог заявник додає розрахунок боргу по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з жовтня 2022 по лютий 2024, згідно якого загальна сума заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на лютий 2024 рік становить 210040,55 грн.

Як вбачається з вищевказаного розрахунку, стягувачем нарахування обсягів спожитих послуг здійснювалось за загальнобудинковим лічильником води, однак з наданих суду матеріалів вбачається, що будинок є багатоквартирним, боржник ОСОБА_1 проживає у вказаному будинку у квартирі під номером 55.

Проте стягувачем не вказано на підставі якого нормативного обґрунтування ним здійснювалось нарахування боржнику наданих послуг за загальнобудинковим лічильником, також не надано розрахунків, за яким принципом покази загальнобудинкового лічильника розподілялися між усіма власниками та користувачами квартир в будинку, в тому числі боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг - є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відповідно до п. 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством

Зі змісту ст.161 ЦПК України випливає, що для видачі судового наказу вимоги заявника мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, розглядають за правилами позовного провадження. У п. 3 ч. 1 ст.165 ЦПК України законодавець зазначив, що лише на підставі однієї з вимог ст. 161 може бути видано судовий наказ. Другою дуже важливою умовою для застосування наказного провадження є необхідність, щоб із заяви та поданих документів заявника вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, а вимоги заявника мають бути безспірними.

Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Отже, вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Разом з цим, з наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог заявлених стягувачем по суті.

Законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до положень п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що вимоги за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, судом встановлено відсутність належних документів, передбачених п.5 ч.3 ст.163 ЦПК України, яким заявник обґрунтовує свої вимоги щодо конкретного підрахунку заборгованості, у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка утворилася за адресою: АДРЕСА_1 слід відмовити, оскільки стягувачем не підтверджено права грошової вимоги до боржника.

Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160,161,163,165 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода» про видачу судового наказу стосовно стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на цю ухвалу суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя: О.А. Придачук