Справа № 944/7324/23
Провадження №2/944/592/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 09.09.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ «МІЛОАН» був укладений кредитний договір № 2523622 від 09.09.2019 про надання споживчого кредиту на суму 10 000грн., строком з 09.09.2019 року по 09.10.2019 року.

Згідно кредитного договору, ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_2 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору в сумі 10000грн., а відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити комісію за надання кредитом та проценти за користування кредитом відповідно до умов визначених п.1.4. вищевказаного Договору.

Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак, ОСОБА_2 умови договору не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором кредиту.

Відповідно до п.1.7 договору №2523622 від 09.09.2019, розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору, згідно даного розрахунку заборгованість відповідача перед позивачем становитьстановить,17 000грн.

В подальшому право вимоги за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ "Кредит -Капітал", яке в подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022, відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ "Компані Фінанс". В свою чергу договором про відступлення права вимоги від 01.07.2022 право вимоги за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 перейшло до ОСОБА_1 .

Тобто, з 01.07.2022 року належним Кредитором за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 року, до ОСОБА_2 .

Згідно п.1.5. кредитного договору сукупна вартість кредиту складає 7 000.00 грн. в грошовому виразі та 852.00грн.відсотків річних у процентному значенні i включає в себе складові, визначені у п.п1.5.1-1.5.2 Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець i Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки,

визначені в цьому договорі.

Згідно п.1.5.1.комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п.1.5.2.проценти за користування кредитом: 6000.00 грн., нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, ставка за цим договором фіксована.

Згідно п1.6.Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.З цього Договору. 1.7.Розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є

невід`ємною частиною цього Договору.

Станом на 21.11.2023 р. умови кредитного договору № 2523622 від 09.09.2019 року ОСОБА_2 не виконав, відтак, за період прострочення виконання договору стягувач на підставі вимог ст.625 ЦКУкраїни, має право стягнути з боржника 3%річних та інфляційні витрати.Тобто, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3%річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунків, що додаються до позовної заяви, розмір 3%річних за період з 09.10.2019 21.11.2023, становить -2 101грн.

Згідно розрахунку заборгованості від 21.11.2023, сума інфляційного збільшення за період 09.10.2019 по 21.11.2023 становить -8 968.02 грн.

Тобто, станом на 21.11.2023 заборгованість за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 з урахування індексу інфляції та 3% річних становить- 28 069.02 грн з яких:17 000грн. сукупна вартість кредиту,8 968.02 грн сума інфляційного збільшення за період з 09.10.2019 21.11.2023, та 2 101грн., 3 % річних за період з 09.10.2019 по 21.11.2023

Просить суд позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь нараховану на підставі статті 625 ЦК України за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 року заборгованість за процентами в розмірі 3% річних - 2 101.00 грн., інфляційні втрати - 8 968.02 грн., сукупну вартість кредиту 17 000.00 грн., та судові витрати в розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 19.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд проводити розгляд справи у відсутності сторони позивача, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.

Представник відповідача адвокат Жукровський Я.І. в судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву, в якій просить провадження у справі закрити. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що ОСОБА_1 уклав із ТзОВ «КОМПАНІ ФІНАНС» договір відступлення прав вимоги №01/07 від 01.07.2022 р. на загальну суму 5 394 735 грн.

В обгрунтуванні заяви покладається на те, що у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, цивільне законодавство визначає вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»,

фінансова установа - юридична особа, метою створення якої є здійснення діяльності з надання фінансових послуг, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг на підставі відповідної ліцензії, виданої Регулятором. Не є фінансовими установами надавачі супровідних послуг, які одночасно не надають також фінансові послуги, а також інші особи, які отримали ліцензію на здійснення діяльності з надання фінансових послуг без набуття статусу фінансової установи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 зроблено загальний висновок, який надалі застосовано у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

У Постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації (пункт 62).

Отже, якщо попередній кредитор (банк) не перебуває у процедурі ліквідації, фізична особа не може бути стороною договору про переуступку права вимоги за кредитним договором.

Просить вимоги заяви задовольнити.

30.04.2024року представник позивача адвокат Федяєв С.В. скерував на адресу заяву, у якій з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, керуючись ст.ст. 207, 208 ЦПК України, пропонує укласти мирову угоду між сторонами .Згідно тексту угоди стягненню із відповідача підлягає сума в розмірі 9 000 (девять тисяч) гривень 00 копійок, в якості погашення в повному обсязі всіх боргових зобов`язань за кредитним договором № 2523622 від 09.09.2019. ОСОБА_2 зобов`язується виконати умови пункту першого цієї Мирової угоди протягом 3 (трьох) робочих днів з дня наступного за днем набрання законної сили ухвалою суду про затвердження цієї Мирової угоди. З моменту виконання ОСОБА_2 пункту першого цієї Мирової угоди всі зобов`язання за кредитним договором № 2523622 від 09.09.2019, будуть вважатися виконаними. На підставі чого кредитор надасть довідку про повне виконання договору та заперечення на заяву про закриття провадження у справі. В яких вказує, що зпозицією відповідача не погоджується, вважає таку необґрунтованою, та такою що підлягає відмові з огляду на наступне.

01.07.2022 року між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого ТОВ «Компані Фінанс» відступило право вимоги за кредитним договором відповідачу ОСОБА_1 .

Вважає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із

застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Жодної з цих підстав для визнання договорів недійсними не існує.

Крім цього, сам договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін. Сторони вільні вибирати вид договору та його умови (ст. 627, 628 ЦК України). Кредитора у зобов`язанні можна замінити іншою особою, якій він передасть свої права за правочином (ст. 512-517 ЦК). Це називають відступленням права вимоги.

Тобто, здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного зобов`язання.

За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38).

Крім цього, за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 до останнього не перейшло ніяких прав на здійснення будь-яких фінансових операцій чи надання фінансових послуг боржнику, оскільки, було видано Виконавчий напис №1442 від 08 січня 2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Баршацьким І.В(справа№ 944/1883/22), тобто, залишились лише невиконані зобов`язання відповідача перед банком з повернення коштів та сплати відсотків (непогашені борги), які після закінчення строку надання кредиту були продані на підставі договорів відступлення права вимоги, що чітко видно із розрахунків заборгованості.

Виходячи зі змісту договорів відступлення права вимоги за кредитним договором,

укладеного між ТОВ«Компані Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , слідує, що грошова сума складається лише із заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими ще первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН , і саме цю суму після укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 просить повернути.

Крім цього, положення оскаржуваного договору відступлення права вимоги від 01.07.2022 року, укладеного між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 , не містили умов щодо фінансування, та надання ним будьяких послуг за плату, чи зворотний обов`язок ТОВ «Компані Фінанс» з оплати ОСОБА_1 відповідної плати за надання грошових коштів взамін відступленої вимоги, що є необхідними ознаками договору факторингу.

Спірний договір, укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 , за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу права вимоги (відступлення права вимоги), а не договором факторингу, відповідно ОСОБА_1 міг бути стороною такого договору.

Оскільки договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Компані Фінанс» та ОСОБА_1 , є договором цесії, а не факторингу, і цим договором не передбачено можливості надання ОСОБА_1 боржнику - будь-яких банківських або інших фінансових послуг, так як відступлено тільки право вимоги, заява відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободичи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеноїв позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 09.09.2019 між ОСОБА_2 та ТОВ«МІЛОАН» був укладений кредитний договір № 2523622 від 09.09.2019 про надання споживчого кредиту на суму 10 000грн. на строк 30 днів з 09.09.2019 року по 09.10.2019 року.

Згідно вищевказаного кредитного договору, ТОВ «МІЛОАН» надало ОСОБА_2 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору що становить 10000грн., а ОСОБА_2 зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. кредитного договору строк до 09.10.2019.

Як вбачається із копії джоговору що міститься в матеріалах справи, таким передбачено: п.1.2.сума кредиту становить 10 000.00 грн. у валюті : українська гривня.

1.3.кредит надається строком на 30 днів з 09.09.2019; п.1.4.строк(дата) повернення кредиту i сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 09.10.2019; п.1.5.сукупна вартість кредиту складає 7 000.00 грн. в грошовому виразі та 852.00 відсотків річних у процентному значенні i включає в себе складові, визначені у п.п1.5.1-1.5.2 договору; сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець i позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі; 1.5.1.комісія за надання кредиту: 1 000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово; п. 1.5.2.проценти за користування кредитом: 6 000.00 грн., яка нараховуються заставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом;тип процентної ставки за цим договором: фіксована;п. 1.6.стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, особливості нарахування процентів визначені п.2.2.З цього договору; 1.7.розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.

Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, відповідач ОСОБА_2 умови договору не виконав, не здійснював погашення заборгованості.

Відповідно до розрахунку сукупної вартості кредиту заборгованість ОСОБА_2 становить- 17 000грн.

В подальшому право вимоги за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ "Кредит -Капітал", яке в подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.07.2022, відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ "Компані Фінанс". В свою чергу договором про відступлення права вимоги від 01.07.2022 право вимоги за кредитним договором №2523622 від 09.09.2019 перейшло до відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України«Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Статтею 350 ГК України факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони.

У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Отже, положеннями статей 512,1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно достатті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Разом з тим, із частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

У статті 350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з

дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 частини першоїстатті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом пункту 11 частини першоїстатті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно.

За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першоїстатті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною

операцією, вимоги до такого договору визначені устатті 6Закону України«Про фінансовіпослуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-96гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) зазначила про відсутність підстав для відступу від вказаних вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) частково відступила від правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) шляхом конкретизації висновку, вказавши, що відступлення права вимоги за кредитними і забезпечувальними договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що відповідно доглави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу.

Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.

Отже, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

З наведеного вбачається, що договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.

Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо укладений договір відступлення права вимоги містить умови, які притаманні виключно договору факторингу, або навпаки, то суд має з`ясувати, який саме договір укладений сторонами, з урахування всієї сукупності його суттєвих ознак.

Згідно зістаттею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до частини першої статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку

правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України.

Отже, відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторонни у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути обумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не свідчить про наявність фінансової послуги, яка надається новим кредитором попередньому.

Зміст зобов`язання, у якому відступається право вимоги (оплата за поставлений товар, надану послугу, повернення наданих коштів тощо), не впливає на оборотоздатність цього майнового права, тому не має вирішального значення для відмежування договору відступлення права вимоги від договору факторингу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), вирішуючи указаний спір, вказала, що у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила загальний висновок, який надалі застосувала у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), про те, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.

Відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.(Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 906/1174/18)

З урахуванням вищенаведеного, суд, вирішуючи спір по суті, приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 уклав договір відступлення права вимоги як фізична особа, не маючи статусу суб`єкта підприємницької діяльності, ліцензій та дозволів на здійснення банківської діяльності, у тому числі за валютними операціями, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.12.2024.

Позивач: ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Швед Н.П.