Провадження № 2/0158/800/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

28 листопада 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Поліщук С.В.,

при секретарі Квач Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Романюк Леонід Сергійович до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності,-

в с т а н о в и в:

23 вересня 2024 року з Луцького міськрайонного суду Волинської області за підсудністю на розгляд Ківерцівського районного суду Волинської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Романюк Л.С. до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спадковому майні (№158/1292/14-ц) за позивачем по справі ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними господарськи будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,3 кв.м.

На підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кушнір С.Є. від 09.11.2015р. серії НАР №310395, який зареєстровано в реєстрі за №1303 та укладеного між позивачем по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивачка по справі отримала у власність 1/2 частку вищевказаного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами.

Таким чином на праві власності позивачу по справі ОСОБА_1 належить 3/4 частки (75/100) житлового будинку з надвірними господарськи будівлями і спорудами що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.08.2024 року N?390465988 року, співвласником 25/100 частки вищевказаного житлового будинку є відповідач по справі ОСОБА_2 .

Через непорозуміння та суперечки, які виникали між співвласниками вказаного майна з приводу користування, утримання та збереження житлового будинку з надвірними господарськи будівлями, позивач по справі ОСОБА_1 звернулась до відповідача по справі ОСОБА_2 з листом-пропозицією, за взаємною згодою здійснити виділення кожному із суміжних співвласників даного будинку належні їм частки в натурі з розрахунку ідеальних часток будинку, згоди на що відповідач по справі ОСОБА_2 не дала, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі вищезазначеного, просить виділити у власність ОСОБА_1 в натурі належні їй 75/100 частки житлового будинку з надвірними господарськи будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та є об`єктом права спільної часткової власності, а саме коридор 1-1 пл.2.6 кв.м., топкова 1-2 пл.4.2 кв.м., коридор 1-3 пл.5.6 кв.м., кухня 1-4 пл.5.5 кв.м., кімната 1-9 пл.14.8 кв.м., кімната 1-10 пл.12.7 кв.м., веранда 1-11 пл.5.1 кв.м. та припинити ОСОБА_1 право спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за вищевказаною адресою. Стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25 вересня 2024р. відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче засідання.

Представник позивача по справі ОСОБА_1 адвокат Романюк Л.С. подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог, просив підготовче засідання проводити у відсутності сторони позивача.

Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками, двічі, скеровані судом відповідачу по справі ОСОБА_2 рекомендованими повідомленнями, які відділенням зв`язку повернуті суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 66, 73).

На веб-порталі Ківерцівського районного суду Волинської області було розміщено судове оголошення про виклик до суду у підготовче засідання відповідача по справі ОСОБА_2 :

https://court.gov.ua/storage/portal/sud0305/novosad-.pdf. Одночасно відповідачу по справі ОСОБА_2 було роз`яснено порядок розгляду даної цивільної справи, дату судового засідання та її право на подачу до суду відзиву на позовну заяву відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.11.2024р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач по справі ОСОБА_1 та її представник адвокат Романюк Л.С. в судове засідання не з`явились, представник позивача подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог, просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, поштова кореспонденція (повістка до суду) повернулася на адресу суду з відміткою уповноваженої особи «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

У разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду у справі № 2-6236/11 (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2021 року).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи, незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у даній цивільній справі та правила її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, за згодою позивача та у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.06.2014р. у цивільній справі №158/1292/14-ц (провадження №2/0158/361/14) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спадковому майні, яке набрало законної вили та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №32757376 від 27.01.2015р., позивачу по справі ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частки житлового будинку з надвірними господарськи будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 78,3 кв.м. та 1/4 частини земельної ділянки площею 0,2106 га кадастровий номер № :01:001:1788, розташованої на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 . Вказаним рішенням суду також визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами та на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, як на частку в спільній сумісній власності подружжя (а.с. 11-16).

Згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Кушнір С.Є. від 09.11.2015р. серії НАР №310395, який зареєстровано в реєстрі за №1303 та укладеного між позивачем по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання подарувала позивачці по справі ОСОБА_1 належну їй на праві власності 1/2 частку вищевказаного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами. Даний факт також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47231670 від 09.11.2015р., а отже позивачці по справі ОСОБА_1 належить на праві власності 3/4 (75/100) частки житлового будинку з надвірними господарськи будівлями і спорудами що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19).

Згідно довідки розрахунку ідеальних часток №393-24 від 02.08.2024р., позивачу по справі ОСОБА_1 у житловому будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відходить: коридор 1-1 пл.2.6 кв.м., топкова 1-2 пл.4.2 кв.м., коридор 1-3 пл.5.6 кв.м., кухня 1-4 пл.5.5 кв.м., кімната 1-9 пл.14.8 кв.м., кімната 1-10 пл.12.7 кв.м., веранда 1-11 пл.5.1 кв.м., сходи а4, літня кухня Б1, хліб-б, сарай-б1, колонка-В, вбаральня-Г, 1/2 част. огорожі 1, що становить 75/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами;

відповідачу по справі ОСОБА_2 відходить: коридор 1-6 пл. 1,7 кв.м., кладова 1-7 пл. 1,2 кв.м., коридор 1-5 пл. 4,5 кв.м., кімната 1-8 пл. 20,4 кв.м., сходи а3, погріб-Д, 1/2 част. Огорожі 1, що становить 25/100 вказаного житлового будинку (а.с. 20).

Детальний опис житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами що розташований за адресою: АДРЕСА_1 міститься у технічному паспорті на вищевказане будинковолодіння (а.с. 24-37).

Відповідно до вимог ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Суд вважає, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У разі виділу частки з майна, що є у спільній частковій власності, щодо особи, майно якої виділено в натурі, спільна власність припиняється, така особа набуває право власності на виділене майно, й у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Але майно, що є у спільній частковій власності, зберігається щодо інших учасників спільної власності, чиї частки не виділені зі спільного майна.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи інтереси сторін та наявну технічну можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як слідує з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з правилами п.п.1-3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України).

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, понесені позивачем по справі ОСОБА_1 та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15140 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача (а.с.1).

Крім того, стягненню з відповідача по справі ОСОБА_2 підлягають витрати на проведення робіт по розрахунку ідеальних часток у будинковолодінні згідно рахунку фактури №39-24 від 02.07.2024р. в сумі 7500 грн. 00 коп. (а.с.22).

Щодо компенсації позивачці витрат на правничу допомогу адвоката, яка була заявлена нею в сумі 10000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Романюком Л.С. на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АС №1105568 від 12.08.2024р.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду наступні документи: ордер на надання правничої допомоги серії АС №1105568 від 12.08.2024р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №985, посвідчення адвоката України та квитанцію до прибуткового касового ордера №16 від 12.08.2024р.

У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд, аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану стороні під час розгляду справи у суді першої інстанції, врахував, що адвокат є кваліфікованим юристом з повною вищою юридичною освітою, який має стаж роботи в галузі права не менше двох років, тому надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

З врахуванням складності даної справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.

Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу, виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, відсутність детального опису наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також те, що дана цивільна справа розглядалась без участі представника позивача по справах (згідно поданих клопотань), керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та значення справи для сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 356, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 13, 76-78, 81, 89,133, 137, 141, 247, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Романюк Леонід Сергійович до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_1 в натурі 75/100 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та є об`єктом права спільної часткової власності, а саме коридор 1-1 пл.2.6 кв.м., топкова 1-2 пл.4.2 кв.м., коридор 1-3 пл.5.6 кв.м., кухня 1-4 пл.5.5 кв.м., кімната 1-9 пл.14.8 кв.м., кімната 1-10 пл.12.7 кв.м., веранда 1-11 пл.5.1 кв.м., сходи а4, літня кухня Б1, хліб-б, сарай-б1, колонка-В, вбаральня-Г, 1/2 част. огорожі 1, що становить 75/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на проведення робіт по розрахунку ідеальних часток.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

представник позивача адвокат Романюк Леонід Сергійович, діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АС №1105568 від 12.08.2024р., юридична адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук