Провадження № 2/638/4719/24
06 грудня 2024 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Шишкіна О.В.,
при секретарі - Комлєвої К.С.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
Представник ОСОБА_1 - адвокат Зудер*янц Вікторія Вікторівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований 21 вересня 2007 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_3 , прізвище дружини - ОСОБА_3 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року по справі за №638/7123/17 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Відповідача змінено на дошлюбне « ОСОБА_4 ».
Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З моменту розірвання шлюбу відповідачка проживає окремо від дітей. Батько не забороняє і ніколи не забороняв бачитися дітям з матір`ю, проте маючи можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дітей, відповідачка з власної ініціативи практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті доньки та сина свідомо не приймає, життям дітей взагалі не цікавиться, утриманням та вихованням дітей не займається; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання; не спілкується з дітьми та не телефонує їм; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтерес до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. З вересня 2019 року відповідачка з дітьми не бачиться, на зв`язок не виходить, не цікавиться їх здоров`ям, життям, не проявляє материнського піклування, жодного разу навіть не відвідала дітей. Всі обов`язки по догляду та вихованню, утриманню дитини прийняв на себе позивач, який докладає всі зусилля та можливості для повноцінного розвитку дітей, повністю їх забезпечує, в той час як відповідач повністю самоусунувся від виховання своїх неповнолітніх дітей, втратив зв`язок з ними, що свідчить про її байдужість до дітей, небажання приймати участь в їх вихованні.
До теперішнього часу відповідачка не виходить на зв`язок ні з позивачем , ні зі спільними дітьми позивача та відповідача.
Вищевикладені факти свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виховання неповнолітніх дітей, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Тривале байдуже ставлення ОСОБА_2 до неповнолітніх дітей змусило позивача звернутися до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Належним чином повідомлені про дату час та місце судового засідання сторони не з`явились, представник позивача, третя особа надали суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та ухвалити заочне рішення. Відповідач причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що учасники процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований 21 вересня 2007 року. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_3 , прізвище дружини - ОСОБА_3 . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року по справі за №638/7123/17 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Відповідача змінено на дошлюбне « ОСОБА_4 ».
Під час шлюбу у позивача та відповідача по справі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_1 , виданого 10.12.2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №949.
Також під час шлюбу у позивача та відповідача по справі народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_2 , виданого 10.12.2019 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №2638.
Відповідно до змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року по справі за №638/7123/17, подружжя дійшло згоди про те, що місцем проживання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними вісімнадцяти років є місце проживання батька за адресою: : АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що на батька покладаються всі обов`язки з догляду та повне матеріальне забезпечення дітей; на мати покладаються обов`язки сприяти батьку у догляді за дітьми, піклуватися про здоров`я та проведення дозвілля дітей, брати участь у вихованні дітей, забезпечити їм достатній рівень освіти, а також спільно організовувати та проводити святкування днів народжень дітей та інших свят. Цей факт підтверджується договором між батьками щодо догляду, матеріального забезпечення та визначення місця проживання дитини, укладеного 08 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Черкашиною Г.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 494.
Після фактичного припинення шлюбних відносин неповнолітні діти залишились проживати разом з позивачем, зі сторони позивача не створювались перешкоди для спілкування доньки з матір`ю , але остання самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, утримання дітей, піклування про здоров`я та всебічний розвиток дітей. Оскільки відповідачем по справі не приймалося жодної участі в житті дітей, не надавалася ніяка допомога, в тому числі в утриманні, то позивач вимушений був звернутись до суду з заявою про стягнення аліментів.
Дзержинським районним судом м. Харкова від 15 лютого 2022 року по справі №638/2081/22 видано судовий наказ про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 аліментів на дітей, на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини (однієї третини ) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 лютого 2022 року та до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року по справі № 638/2079/22 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 . На цей час ОСОБА_15 досяг п`ятнадцяти років і, як передбачено законодавством, може бути враховано його думку з ким із батьків він хоче проживати, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків. Судом встановлено фактичні обставини про те, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідачка проживає окремо від дітей. Батько не забороняє і ніколи не забороняв бачитися дітям з матір`ю, спілкуватися та брати участь у їх вихованні. Також суд дійшов висновку про те, що Позивач- ОСОБА_1 у повній мірі бере участь у вихованні та житті дітей, турбується про здоров`я дітей, створив комфортні умови для розвитку, проводить свій вільний час разом із дітьми, завжди присутній на батьківських зборах, класних та шкільних заходах, характеризується позитивно, є приватним підприємцем, має стабільний та достатній дохід, квартиру, яка належить йому на праві власності. За місцем проживання батька створено всі належні соціально-побутові умови для проживання дитини. Суд вважає, що проживання малолітньої доньки ОСОБА_6 разом із батьком повністю відповідає її інтересам.

До теперішнього часу відповідачка не виходить на зв`язок ні з позивачем, ні з дітьми, не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, інтересами, розвитком дітей, не проявляє материнського піклування, жодного разу навіть не відвідала дітей. Всі обов`язки по догляду та вихованню, утриманню дітей прийняв на себе позивач, який докладає всі зусилля та можливості для повноцінного розвитку дітей, повністю їх забезпечує, в той час як відповідач повністю самоусунувся від виховання своїх неповнолітніх дітей, втратив зв`язок з ними, що свідчить про її байдужість до дітей, небажання приймати участь в їх вихованні.

Вказане підтверджується інформацією наданою у відповідь на запит адвоката Селезень С.В. Відтак, з Довідки №01-15/64-22 від 09.02.2022 року, наданою «Міською дитячою поліклінікою №4» ХМР вбачається, що поліклініку діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідували у супроводі батька або бабусі, які забезпечували належний догляд за дітьми, виконували всі медичні рекомендації та турбувалися про стан здоров`я дітей. Діти знаходяться під наглядом лікарів-фахівців означеної поліклініки з народження, мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Довідкою №01-17/159 від 07.02.2022 року наданою «Авторською школою Бойка» повідомляється, що батько ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_8 підтримують тісний зв`язок з адміністрацією закладу, приділяють значну увагу здоров`ю, освіті та вихованню дітей, відвідують всі шкільні заходи. За весь період навчання в школі педагогічний колектив не мав нагоди спілкуватися з матір`ю ОСОБА_9 . Оплату за навчання здійснює батько ОСОБА_1 .

Довідкою від 03.02.2022 року №38, наданою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №354 ХМР повідомляється, що ОСОБА_6 відвідувала заклад з 2016 року по 2019 рік. Дитину приводили батько ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_7 , бабуся ОСОБА_8 . Батько брав участь у батьківських зборах, постійно цікавився навчанням та вихованням дитини, приймав консультативну допомогу у вчителя-логопеда, психолога. Мати жодного разу до садику не приходила, дитиною не цікавилась, з вихователями та спеціалістами дошкільного закладу ніколи не спілкувалась.

Згідно з нотаріально посвідченою заявою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2016 року проживає разом зі своїм батьком, ОСОБА_1 та рідною сестрою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати, ОСОБА_2 , мешкає окремо від них більше ніж останні п`ять років. Батько не забороняє і ніколи не забороняв бачитись ОСОБА_5 із мамою, не створював жодних перешкод у спілкуванні із нею.

Згідно із поясненнями ОСОБА_6 , посвідчених консулом Генерального консульства України в Барселоні, ОСОБА_6 проживає разом із батьком, ОСОБА_1 , та братом, ОСОБА_5 та бажає надалі мешкати разом із батьком.

24.02.2022 президент рф в. путін оголосив про проведення спеціальної військової операції на території України, того ж дняв Україну були введенні збройні сили РФ, якими фактично здійснено вторгнення та напад на територію України, посягання на територіальну цілісність і недоторканість України, окупувація її частини. В зв`язку з цими обставинами позивач, в цілях збереження емоційно-психологічного стану, а головне - життя дітей, виконуючі свій прямий та основний батьківський обов`язок, забезпечив дітям евакуацію за межі України до Іспанії. Родина покинула Україну 27 лютого 2022 року.

На теперішній час позивач разом з неповнолітніми дітьми проживають у м. Барселона, Іспанії, де створені всі належні умови для життя, навчання та розвитку дітей.

Так позивач, з метою розвитку та навчання дітей, влаштував доньку ОСОБА_6 до іспанської школи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » де вона навчається, ОСОБА_6 дуже добре за короткий час адаптувалась до шкільної программи та процесів розвитку, що підтверджується довідкою навчального закладу від 16.01.2023 року. Відповідно до Довідки від 10.11.2024 року наданою Ла Міранда - Міжнародна школа якісної освіти: ОСОБА_6 є ученицею 6-го класу в 2023-2024 навчальних роках Міжнародної школи якісної освіти - Ла Міранда. Учениця має право навчатися у нашому закладі до вищого рівня середньої школи протягом наступних 6-ти років до 2029-2030 років, якщо вимоги для кожного навчального року будуть виконані.

Неповнолітній ОСОБА_5 навчається в центрі Американської школи Барселони, приватного фонду з 01.09.2021 року, та наразі зарахований на 2022-2023 навчальний рік, який розпочався 01 вересня 2022 року, що вбачається з довідки освітнього закладу від 17.01.2023 року. Також цією довідкою повідомляється, що учень має достатні знання іспанської мови для свого шкільного віку. Батьки, або законні представники беруть участь у шкільному житті та виконують відповідні їм обов`язки щодо контролю за своєю дитиною. Тобто, вважається, що неповнолітній та його законні представники інтегровані в діяльність центру освіти.

Відповідно до Довідки від 15.11.2024 року наданої Американською школою Барселони: закінчив 2-й курс загальнообов`язкової середньої освіти протягом 2021-22 та 2022-2023 навчальних років. Наразі студент зарахований на 4-й курс загальнообов`язкової середньої освіти на денну форму навчання з 9-00 до 16-00 годин з понеділка по п`ятницю. Навчальний рік 2023-2024 розпочався 01 вересня 2023 року та завершиться 21 червня 2024 року. Станом на сьогодні, якщо учень хоче завершити свою повну освіту в нашому закладі, він повин пройти курс навчання протягом двох років - до 2026 року (бакалавр), які залишилися до завершення.

Згідно довідки вид 03.10.2022 року №10079/2022 - виписка з реєстру жителів, наданої мерією міста Сан-Жуст-Десверн, провінція Барселона , Іспанія, позивач має посвідчення про постійну реєстрацію місця проживання НОМЕР_4 . Діти також мають посвідчення про постійну реєстрацію місця проживання, що підтверджується наступними документами: довідкою від 10.10.2022 року №10355/2022 - виписка з реєстру жителів, наданої мерією міста Сан-Жуст-Десверн, Іспанія, відповідно до якої ОСОБА_12 має посвідку на постійне проживання НОМЕР_5; довідкою від 10.10.2022 року №10356/2022 - виписка з реєстру жителів, наданої мерією мерією Сан-Жуст-Десверн, Іспанія, відповідно до якої ОСОБА_13 має посвідку на постійне проживання НОМЕР_6.

В користуванні позивача та дітей перебуває орендоване житло, яке використовується як постійне місце проживання, а саме: міський будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Житло повністю оснащене товарами побутового вжитку: мийкою, холодильником, пральною та посудомийною машинами, будинок орендовано до 2028 року, вказане підтверджується копією договору оренди будинку від 01.02.2023 року №23/01VC.

Крім того, позивач ОСОБА_1 фактично працює у ТОВ «ІНМОДОВІНВЕСТ» з 01.01.2022 року і до теперішнього часу, займає посаду керівника, його заробітна плата у 2023 році становить 2700,00 Євро, що підтверджується довідкою № CER-01|23, наданої ТОВ «ІНМОДОВІНВЕСТ».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.09.2024 року по справі за №638/1719/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди матері задоволено. Відповідно до змісту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.09.2024 року по справі за № 638/1719/23 «Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що діти проживають з батьком, який забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; та урахувавши те, що діти тривалий час провели в Іспанія, де вони зараховані на навчання, а батько має постійну роботу, житло і здатен забезпечити дітей усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд вважає, що наявні правові підстави для надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей до Італії без згоди та супроводу матері, що відповідатиме найкращим інтересам дітей».

Відповідно до отриманих письмових пояснень на адресу суду з електронним підписом ОСОБА_5 , останній повідомляє про те, що з вересня 2016 року проживає разом зі своїм батьком - ОСОБА_1 , та рідною сестрою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько, ОСОБА_1 , піклується про моє здоров`я, приймає активну участь у моєму вихованні, забезпечує належний рівень освіти, повністю матеріально забезпечує та утримує мене, створює всі необхідні умови для мого фізичного та духовного розвитку. Для мене мій батько - ОСОБА_1 , найрідніша у світі людина, яка мене розуміє та завжди допомагає. Між нами існують довірливі відносини та міцні зв`язки притаманні батькові та сину. Моя мати, ОСОБА_2 , з вересня 2016 року з нами разом не мешкає. Місце перебування матері мені не відомо. Останні чотири роки я взагалі її не бачив та не чув, на зв`язок зі мною не виходить.

Згідно письмових пояснень, які надійшли від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 03.12.2024 року №1029/0/202-24, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування, у звязку з тим, що діти разом з батьком наразі не є мешканцями м. Харків, не має можливості надати суду обґрунтований письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками, але враховуючи наявну інформацію вважає, що батьком створені умови для проживання та гармонійного розвитку дітей.

Всі вищевикладені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, свідчать про ухилення матері - ОСОБА_2 , від виховання неповнолітніх дітей, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не забезпечує дітей харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не створює умов для розвитку дітей , не спілкується з дітьми та не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, що підтверджує байдуже ставлення відповідача до своїх материнських обов`язків по вихованню дітей.

Як зазначає позивач, він ніколи не перешкоджав матері у спілкуванні матері з неповнолітніми дітьми, відповідач мала змогу виконувати, але свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Тривале байдуже ставлення ОСОБА_2 до дітей змусило позивача звернутися до суду із позовом про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, усі вище наведені факти свідчать про наявність систематичного нехтування з боку ОСОБА_2 батьківськими обовязками відносно дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх доньки, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

В п.18 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 роз`яснено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволення позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини(дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №641/2867/17-ц від 06 травня 2020 року.

Відповідно до вимог діючого законодавства України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Статтею 143 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані забрати дитину із пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Закон України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та третьої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:

не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання;

не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;

не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;

не створюють умов для отримання нею освіти.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки ОСОБА_14 та сина ОСОБА_5 , не приймає участі у їх моральному та фізичному розвитку, суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 150, 164, 165, 167, 183, 192 СК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя О.В. Шишкін