печерський районний суд міста києва
Справа № 202/7413/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Остапчук Т.В. за участі секретаря судових засідань - Гаманюк О.С. позивача - ОСОБА_1 відповідача - ОСОБА_2 представника відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу в порядку позовного (спрощеного) провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, посилаючись на те, що 17.02.2020 року до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому 70000,00 євро. Позивач посилається на те, що він добре знав відповідача, тому він погодився позичити йому 70000,00 євро, за умови повернення зазначеної суми до 30.10.2020 року.

Проте сума позики у встановлений строк не повернула. Відзив на позов не надходив. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Відповідач та його представники в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач у судовому засіданні вказав, що позов не відповідає вимогам, кошти від позивача не отримував, та вказував на те, що між ним та позивачем існували ділові відносини. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку позовного (спрощеного) провадження та призначено судове засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 17.02.2020 року до позивача звернувся відповідач з проханням позичити йому 70000,00 євро. Згідно з розписки, Позивач надав відповідачу у борг 70000,00 євро строком до 30.10.2020 року. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача ОСОБА_2 . З дослідженої розписки від 27.02.2020 року, суд встановив, що ОСОБА_2 (громадянин Греції, ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ) одержав в борг від ОСОБА_1 , а саме грошові кошти в сумі 70 000,00 євро на термін до 30.10.2020 року. Вище зазначена розписка складена від 27.02.2020 року повністю підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 30.10.2020 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 27.02.2020 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 27.02.2020 року. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що між сторонами існували договорні відносини.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 70000,00 євро.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу за розпискою в сумі 70 000,00 євро, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13 420,00 грн., сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви. Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.02.2020 року в розмірі 70000,00 євро.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 13 420,00 грн. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (громадянин Греції, ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 )

Суддя Т.В.Остапчук