РІШЕННЯ

іменем України

28 березня 2024 рокуСправа №451/200/24
Провадження № 2/451/155/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретар судового засідання Федорук І.Б.

розглянув у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу №451/200/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

у с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції учасників процесу

13 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кустин, Радехівського району (після адміністративної реформи - Червоноградського району) Львівської області померла його мати - ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не складала, тому спадкування відбувається за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло будинковолодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване. На день смерті ОСОБА_3 разом із нею проживали і були зареєстровані на АДРЕСА_1 : чоловік - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луцьк Волинської області, не склавши за життя заповіту, помер і її батько - ОСОБА_4 . На день смерті ОСОБА_4 , разом із ним проживали та були зареєстровані на АДРЕСА_1 - дочка ОСОБА_1 та онук - ОСОБА_2 . Нещодавно вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та нотаріусом було відкрито спадкову справу № 71859503, проте згодом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій із-за відсутності належних правовстановлюючих документів на спадкову масу. Її батько ОСОБА_4 шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів, проживання із померлою та здійснення опіки над спадковим майном, фактично прийняв спадкову масу, належну мамі, що кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР. Тобто, відповідно, хоч батько і вступив в оперативне управління спадковим майном ОСОБА_3 проте із-за відсутності належних правовстановлюючих документів (право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 не було зареєстроване у встановленому законом порядку), спадкових прав у встановленому законом порядку не оформив. Наведене вище у сукупності унеможливили реалізацію майнових прав, як спадкоємця у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. Претендентами на спадкову масу після смерті ОСОБА_4 з числа спадкоємців за законом, окрім позивача, є внук - ОСОБА_2 , який вказаний в якості відповідача (а. с. 3 - 7).

З цих підстав, позивач просила суд:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Заяви та клопотання учасників процесу

Відповідач ОСОБА_2 надіслав на адресу суду клопотання, яке надійшло до суду 5 березня 2024 року, у якому позовні вимоги визнав у повній мірі та просив суд справу розглянути без його участі та прийняти рішення про задоволення позовних вимог (а. с. 46).

7 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про витребування доказів (а. с. 48).

28 березня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов та залишити судові витрати за нею (а. с. 70).

Інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 14 лютого 2023 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2).

Ухвалою судового засідання від 07 березня 2024 року суд постановив витребувати у приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області Юрченко О.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи №10/2024, заведену після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 49 - 50).

27 березня 2024 року приватний нотаріус подав до суду фотокопію зазначеної вище спадкової справи (а. с. 55-69).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України.

За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Установлені судом фактичні обставини справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Кустин Радехівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 26 січня 2022 року (а. с. 19).

ОСОБА_3 постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_1 . Заповіт від імені померлої Кустинською сільською радою не посвідчувався. Зазначене підтверджується довідкою Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області №72 від 23 лютого 2022 року (а. с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луцьк Волинської області помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 26 січня 2022 року (а. с. 22).

На день смерті ОСОБА_4 , разом із ним проживали та були зареєстровані на АДРЕСА_1 - дочка ОСОБА_1 та онук - ОСОБА_2 , Заповіт від імені померлого Кустинською сільською радою не посвідчувався, що видно з довідки Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області № 73 від 23 лютого 2022 року (а. с. 23).

17 січня 2024 року приватним нотаріусом Юрченко О.В. була відкрита спадкова справа № 71859503 (номер у нотаріуса 10/2024), після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 40).

Як видно з матеріалів спадкової справи №10/2024 позивач ОСОБА_1 17 січня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а. с. 55-69).

З Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 січня 2024 року видно, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки нею не було подано жодних документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вищевказане майно (а. с. 41).

Інших претендентів на спадкове майно, окрім відповідача, з числа спадкоємців за законом судом не встановлено.

У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло будинковолодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке не зареєстроване, що видно з довідки № 668, виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 14 лютого 2022 року (а. с. 28).

ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був єдиним і останнім членом колгоспного двору, який знаходиться на АДРЕСА_1 , що видно з довідки Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області від 23.02.2022 №74 (а. с. 24).

Відповідно до витягу з погосподарської книги за 1986-1990 року с. Кустин Радехівського району, виданого Лопатинською селищною радою Червоноградського району Львівської області 01.02.2022 №02-19/14, господарство, що перебувало в колгоспі ім. Леніна с. Кустин Радехівського району належало ОСОБА_3 , 1936 року народження. Рік будови житлового будинку - 1970 (а. с. 25 - 27).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 11 лютого 1962 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №9 від 23 січня 2024 року (а. с. 20 - 20 зворот).

На підтвердження родинних відносин сторін зі спадкодавцями позивач подала такі докази: Свідоцтво про народження, серії НОМЕР_4 від 22 січня 2016 року (а. с. 11), Свідоцтво про народження, серії НОМЕР_5 від 29 січня 2002 року (а. с. 18).

Також судом досліджений Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 26 січня 2022 року (а. с. 12) та Свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_6 від 22 січня 2016 року (а. с. 13).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Позиція суду

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, застосовуються норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР).

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року.

На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17.

Як видно з довідки Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області №72 від 23 лютого 2022 року, ОСОБА_3 постійно до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала та була зареєстрована на АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_1 (а. с. 21).

Таким чином, ОСОБА_4 , відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини, оскільки взяв на відповідальне зберігання належних померлій ОСОБА_3 оригіналів правовстановлюючих документів, проживав з померлою та здійснював опіку над спадковим майном, тому вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном.

Разом з тим, він належним чином не оформив своїх спадкових прав.

На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , поширюються норми ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зважаючи на встановлені обставини справи, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка вважається такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , та не заявляла про відмову від спадщини.

Щодо належності правовстановлюючих документів на спадкове майно

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року.

Відповідно до витягу №02-19/14 від 01.02.2022 з погосподарської книги за 1986-1990 роки с. Кустин Радехівського району житловий будинок, який належав ОСОБА_3 зведений в 1970 році (а. с. 27).

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.48 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва і діяли до вступу в дію Цивільного кодексу Української РСР 18.07.1963 року № 1540-ІV.

Зокрема, за вказаними Указом і постановою підставою виникнення права власності на нерухоме майно був сам факт збудування такого з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття його в експлуатацію.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію у постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-1V, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року.

Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них..., який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 13.06.2012 № 304, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

З огляду на зазначене вище, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони про визнання права власності в порядку спадкування підтверджені належними та допустимими доказами, є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат

Позивач просила залишити судові витрати за нею, тому суд не здійснював розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 200, 206, 211, 229, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України; на підставі ст. 16, 29, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1261, 1268, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України; ст. 524, 525, 526, 529, 549, 554 ЦК УРСР; суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники у справі

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене у нарадчій кімнаті 28 березня 2024 року.