КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/66/24
Провадження № 2/947/1426/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Сачаєву Ірину Олександрівну, звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», в якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» суму доплати страхового відшкодування в розмірі 5065,68 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його корить франшизу в розмірі 2500,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на його корить моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що водій ОСОБА_3 23.12.2022 року, близько 15.17 год., керуючи автомобілем Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, напроти буд.52, порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку та здійснював заїзд на паркувальне місце. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

15.03.2023 року постановою Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП було закрито, у зв`язку з закінченням строків на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст.38 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова Група «ТАС», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №208400940 від 22.03.2022 року.

Позивач зазначає, що він звернувся до ПАТ «Страхова Група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно звіту №82-D-12/78 від 05.07.2023 року ФОП ОСОБА_4 вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 23.12.2022 року складає 11127,63 грн., включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали.

Проте, ПАТ «Страхова Група «ТАС» повідомило, що матеріальний збиток, згідно вказаного вище звіту становить 10131,36 грн. Франшиза, згідно ОСЦПВВНТЗ №208400940 від 22.03.2022 року, становить 2500,00 грн. і таким чином розрахунок страхового відшкодування складає 2565,68 грн. (10131,36 грн./2 винні особи 2500,00 грн.).

Позивач не погоджується з висновками ПАТ «Страхова Група «ТАС», яке при зменшенні страхової виплати послався на ч.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки винним у скоєнні дорожньо-транспортої пригоди було визнано лише відповідача ОСОБА_3 та обмеживши страхову виплату на суму 5065,68 грн. ПАТ «Страхова Група «ТАС» порушив права позивача, у зв`язку з чим він просить стягнути вказану суму на його користь, крім того, стягнути з відповідача ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 2500,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 08.02.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

08.03.2024 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з доводами позивача, оскільки вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про витрати проведеного ремонту на станції яка є платником ПДВ, проте позивачем такі документи не надані, таким чином матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 , згідно звіту №82-D-12/78 від 05.07.2023 року ФОП ОСОБА_4 без ПДВ, становить 10131,36 грн. При цьому, не притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, через закінчення на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою обставиною і не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, крім того вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За таких обставин розрахунок суми страхового відшкодування склав 2565,68 грн. (10131,36 грн./2 винні особи 2500 грн.), вказану суму Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» сплатило позивачу у повному обсязі, про що останній не заперечує і у зв`язку з чим, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 03.06.2024 року представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання 03.06.2024 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» не з`явився, надав відзив відповідно до якого просив у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 03.06.2024 року відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів та за наявності відзиву на позовну заяву відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 23.12.2022 року, близько 15.17 год., керуючи автомобілем Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, напроти буд.52, порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter, державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку та здійснював заїзд на паркувальне місце. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

15.03.2023 року постановою Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

23.12.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , відповідно до якого 23.12.2022 року о 15.17 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 по вул. Люстдорфська дорога, 52 в м. Одесі, під час зміни напрямку руху, порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП було закрито, у зв`язку з закінченням строків на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст.38 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова Група «ТАС», згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №208400940 від 22.03.2022 року, відповідно до якого визначено строк його дії з 25.03.2022 року по 24.03.2023 року, зазначено суму страхового відшкодування у розмірі 130000,00 грн., розмір франшизи 2500,00 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до ПАТ «Страхова Група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно звіту №82-D-12/78 від 05.07.2023 року ФОП ОСОБА_4 вартість матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Transporter, державний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 23.12.2022 року складає 11127,63 грн., включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали; вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 10131,35 грн. (без врахування ПДВ на запасні частини та матеріали).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно із ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вимогами ч. 1 ст. 628 ЦПК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку,встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов`язана здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Таким чином, судом встановлено, що 23.12.2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу

Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , якого у подальшому постановою Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року було визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Також судовим розглядом встановлено, що відносно ОСОБА_2 23.12.2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого він 23.12.2022 року о 15.17 год., керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 по вул. Люстдорфська дорога, 52 в м. Одесі, під час зміни напрямку руху, порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з транспортним засобом Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП було закрито, у зв`язку з закінченням строків на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених ст.38 КУпАП. ОСОБА_2 з цією постановою погодився. В апеляційному порядку її не оскаржував.

При цьому, суд зазначає, що за наслідками розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 прийнято рішення про закриття провадження не за реабілітуючою підставою, а за ст. 38 КУпАП у зв`язку із закінчення строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Підстава для закриття провадження в справі на підставі ст. 38 КпАП України не є такою, що реабілітує особу, а тому таке закриття можливе лише в разі вчинення особою протиправного, винного (умисного або необережного) дії чи бездіяльності, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

З правового аналізу п. 7 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16 та від 16.04.2019 у справі № 927/623/18.

Цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (висновок Верховного Судк в постанові від 16 липня 2018 року).

Таким чином, судом встановлено, що 23.12.2022 року дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , відбулася з вини обох водіїв, яким було порушено п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Вказані обставини підтверджуються схемою дорожньо-транспортної пригоди з зафіксованим місцем розташування транспортних засобів Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 та Chevrolet Aveo державний номерний знак НОМЕР_1 , вказаним напрямком їх руху та зафіксованими пошкодженнями на них, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №089306 від 23.12.2022 року, складеним відносно ОСОБА_2 за порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, постановою Київського районного суду м. Одеси від 15.03.2023 року про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат з проведення ремонту транспортного засобу Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 на станції яка є платником ПДВ.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з розрахунком суми страхового відшкодування Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в розмірі 2565,68 грн., яку було виплачено позивачу у повному обсязі, що останнім не заперечується та не знаходить підстав для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» суми доплати страхового відшкодування в розмірі 5065,68 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 франшизи в розмірі 2500,00 грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, Додаток до Страхового акту №13177/21/923 від 11.07.2023 року ОСОБА_2 , Приватним акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» була перерахована сума страхового відшкодування згідно його заяви, за виключенням суми франшизи.

Згідно копії поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР208400940 від 22.03.2022 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Transporter державний знак НОМЕР_2 застрахована в ПАТ «Страхова Група «ТАС». Сума страхового відшкодування становить 130000,00 грн. франшиза 2500 грн.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 цього Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2500,00 гривень не відшкодований страхувальником (відповідачем), вона підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як випливає із положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пл. ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно із п. 5 цієї ж постанови Пленуму ВС, згідно із загальними підставами цивільно - правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та винуватість останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також - інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами, а тому з урахуванням наявної вини й ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) франшизу в розмірі 2500,00 грн.

Врешті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на корить держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 06.06.2024 року.

Суддя Петренко В. С.