ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 214/3698/22

провадження № 61-836 св 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Пророка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_1 ,
відповідач-Державний воєнізований гірничорятувальний (аварійно-рятувальний) загін Державної служби України з надзвичайних ситуацій,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій про зміну формулювання причин та дати звільнення, стягнення вихідної допомоги,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року, ухвалене суддею Сіденко С. І., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Корчистої О. І., Агєєва О. В., Кішкіної І. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДВГРЗ ДСНС України), у якому просив зобов`язати відповідача змінити формулювання причин його звільнення у записах його трудової книжки, зобов`язати відповідача змінити дату звільнення, стягнути з відповідача на його користь тримісячну вихідну допомогу.

2. Позовна заява аргументована тим, що позивач був працевлаштований на підприємстві відповідача з 22 січня 2020 року по 30 червня 2022 року, працював на підставі трьох однакових трудових контрактів, які укладались один за одним.

3. 22 червня 2022 року, за твердженням позивача, він направив рекомендованим листом відповідачу заяву щодо звільнення з роботи, обґрунтовуючи її частиною третьої статті 38 та статтею 39 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (в актуальній редакції далі - КЗпП України).

4. Але відповідач звільнив позивача наказом від 24 червня 2022 року на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, чим порушив його права, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

5. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки розгляд цієї справи відноситься до компетенції адміністративного суду.

6. Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що позивач працював у ДВГРЗ ДСНС України на посаді районного інженера на підставі контракту відповідно до Кодексу цивільного захисту, Статуту ДВГРЗ ДСНС України, Дисциплінарного Статуту та інших законодавчих актів.

7. Відповідно до статті 101 Кодексу цивільного захисту від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI (в актуальній редакції далі - КЦЗ України), служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

8. За змістом пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року № 2747-IV (в актуальній редакції далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

9. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 686/13410/16-ц сформульований правовий висновок про те, що спори з приводу проходження публічної служби є предметом юрисдикції адміністративних судів України, оскільки спір щодо публічної служби є публічно-правовим.

10. Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників цієї справи, характер правовідносин, що склались між ними, розгляд справи згідно з положеннями статей 19, 20 КАС України відноситься до компетенції адміністративного суду, про що суд надає роз`яснення відповідно до вимог частини п`ятої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (в актуальній редакції далі - ЦПК України), та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України передбачає відмову у відкритті провадження у справі у цьому випадку.

11. Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції, пославшись додатково на пункти 4 трудових контрактів, які укладались позивачем з відповідачем та частини першу й п'яту статті 99 КЦЗ України.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

12. Позивач працював у Державному воєнізованому гірничо-рятувальному (аварійно-рятувальному) загоні Державної служби України з надзвичайних ситуацій на посаді районного інженера на підставі контракту відповідно до КЦЗ України, Статуту ДВГРЗ ДСНС України, Дисциплінарного Статуту та інших законодавчих актів.

13. Відповідно до умов пунктів 4 трудових контрактів, які укладалися з ОСОБА_1 відповідачем, працівник повинен виконувати КЦЗ України, Статут ДВГРЗ ДСНС України, Дисциплінарний Статут та інші законодавчі акти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14. У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, у якій він просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2023 року відкрите касаційне провадження у справі. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2024 року справа призначена до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

16. 15 травня 2024 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Обґрунтовуючи порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, заявник вказує на те, що судом вибірково, однобічно та неповно досліджені доводи й надані на їх підтвердження докази апеляційної скарги. Зокрема, суд навіть не надав значення тому, що позивач не складав присягу. Також суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права, викладені у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 686/13410/16-ц, яка за характером правовідносин не є подібною до справи № 214/3698/22.

(2) Позиція інших учасників справи

18. Відзив відповідача надійшов через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи лише 13 квітня 2023 року з пропущенням строку, встановленого для його подання в ухвалі Верховного Суду від 14 лютого 2023 року. Цей відзив не містить жодних пояснень з приводу пропущення відповідного строку та клопотань про його поновлення. Отже, відповідно до статей 178 та 395 ЦПК України Верховний Суд залишає його без розгляду.

19. У зв'язку із зазначеним Верховний Суд не розглядає й заперечення позивача на цей відзив.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

20. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

21. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).

22. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

23. Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

24. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

25. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

26. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (пункт 1 частини першої та частина п'ята статті 186 ЦПК України).

27. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду (частина четверта статті 186 ЦПК України).

28. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

29. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).

30. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

31. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).

32. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

33. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

34. Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

35. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України). Стаття 20 КАС України врегульовує розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

36. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

37. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).

38. Строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 КЗпП України (згідно із частиною першою статті 39 КЗпП України).

39. Стаття 232 КЗпП України регулює питання трудових спорів, що підлягають безпосередньому розгляду у місцевих загальних судах.

40. Аварійно-рятувальна служба - сукупність організаційно об`єднаних органів управління, сил та засобів, призначених для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт (пункт 1 частини першої статті 2 КЦЗ України).

41. Аварійно-рятувальне формування - підрозділ аварійно-рятувальної служби, самостійний підрозділ, загін, центр, пожежно-рятувальний підрозділ (частина) (пункт 2 частини першої статті 2 КЦЗ України).

42. Пункт 36 частини першої статті 2 КЦЗ України містить наступне визначення. Професійна аварійно-рятувальна служба - аварійно-рятувальна служба, працівники якої працюють за трудовим договором, а рятувальники, крім того, проходять професійну, спеціальну фізичну, медичну та психологічну підготовку.

43. Спеціалізована аварійно-рятувальна служба - професійна аварійно-рятувальна служба, яка має підготовлених рятувальників та відповідні засоби цивільного захисту і призначена для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з особливим ризиком для життя та здоров`я, зокрема для гасіння газових фонтанів, проведення водолазних та гірничорятувальних робіт (пункт 40 частини першої статті 2 КЦЗ України).

44. Спеціалізовані професійні аварійно-рятувальні служби, діяльність яких пов`язана з організацією та проведенням гірничорятувальних робіт, є воєнізованими (частина четверта статті 23 КЦЗ України).

45. Працівники аварійно-рятувальної служби поділяються на основних та допоміжних. До основних працівників аварійно-рятувальної служби належать працівники, які організують і виконують аварійно-рятувальні та інші невідкладні роботи та забезпечують готовність аварійно-рятувальних служб до проведення таких робіт. Основні працівники професійної аварійно-рятувальної служби поділяються на керівних та рядових. До допоміжних працівників професійної аварійно-рятувальної служби належать працівники, які забезпечують її повсякденну діяльність (частини шість-вісім статті 23 КЦЗ України).

46. Атестації підлягають аварійно-рятувальні служби, рятувальники, які працюють на контрактній основі, а також громадяни України, які приймаються на роботу до аварійно-рятувальної служби на контрактній основі (частина третя статті 48 КЦЗ України).

47. Відповідно до пунктів 3 та 4 частини одинадцятої статті 48 КЦЗ України підставою для відмови у видачі свідоцтва про атестацію аварійно-рятувальної служби, служби медицини катастроф, зокрема є: непроходження атестації більш як 20 відсотками основних працівників; укомплектованість основними працівниками менш як 70 відсотків.

48. А згідно із пунктом 3 частини дванадцятої статті 48 КЦЗ України підставою для відмови у видачі посвідчення, книжки та жетона рятувальника після проведення атестації, зокрема є відсутність укладеного контракту про прийняття на роботу основного працівника. При цьому відповідно до пункту 1 частини 14 цієї статті КЦЗ України підставою для анулювання посвідчення, книжки та жетона рятувальника, зокрема є звільнення з роботи або переведення на посаду, яка не належить до основного складу.

49. До персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір (частина перша статті 99 КЦЗ України).

50. Трудові відносини працівників органів управління та сил цивільного захисту регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами) (частина п`ята статті 99 КЦЗ України).

51. Служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період (частина перша статті 101 КЦЗ України).

52. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається КЦЗ України та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України (відповідно до частини другої статті 101 ЦПК України).

53. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом (частина третя статті 101 КЦЗ України).

54. Час проходження особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту зараховується до їхнього страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (частина четверта статті 101 КЦЗ України).

55. На службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров`я виконувати свій службовий обов`язок (частина перша статті 102 КЦЗ України).

56. Щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено: 1) контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту; 2) контракт про навчання (проходження служби цивільного захисту) - з особою, зарахованою до закладу освіти із специфічними умовами навчання, який належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 3) контракт про перебування у резерві служби цивільного захисту - з особою, зарахованою до резерву служби цивільного захисту в порядку, передбаченому КЦЗ України (згідно із частиною першою статті 103 КЦЗ України).

57. Контракт щодо проходження служби цивільного захисту укладається на строк: 1) від трьох до п`яти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами рядового і молодшого начальницького складу; 2) від трьох до десяти років - з особами, які приймаються на службу за контрактом на посади, що заміщуються особами середнього, старшого і вищого начальницького складу; 3) навчання - з особами, зарахованими до закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 4) п`ять років - з особами, які зараховуються до резерву служби цивільного захисту (частина третя статті 103 КЦЗ України).

58. Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (частина четверта статті 103 КЦЗ України).

59. Стаття 104 КЦЗ України врегульовує спеціальні звання осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, до яких віднесено: 1) рядовий склад - рядовий служби цивільного захисту; 2) молодший начальницький склад - молодший сержант служби цивільного захисту, сержант служби цивільного захисту, старший сержант служби цивільного захисту, старшина служби цивільного захисту, прапорщик служби цивільного захисту, старший прапорщик служби цивільного захисту; 3) середній начальницький склад - молодший лейтенант служби цивільного захисту, лейтенант служби цивільного захисту, старший лейтенант служби цивільного захисту, капітан служби цивільного захисту; 4) старший начальницький склад - майор служби цивільного захисту, підполковник служби цивільного захисту, полковник служби цивільного захисту; 5) вищий начальницький склад - генерал-майор служби цивільного захисту, генерал-лейтенант служби цивільного захисту, генерал-полковник служби цивільного захисту, генерал служби цивільного захисту.

60. Відповідно до частини першої статті 106 КЦЗ України звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту проводиться: ) у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», і за станом здоров`я придатні до військової служби; 2) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.

61. Стаття 108 КЦЗ України врегульовує питання присяги служби цивільного захисту.

62. Для проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та гасіння пожеж спеціальним одягом, спорядженням і засобами індивідуального захисту забезпечуються: 1) особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 2) працівники підрозділів відомчої, місцевої та добровільної пожежної охорони - за рахунок коштів місцевого бюджету та коштів суб`єктів господарювання, що утримують такі підрозділи пожежної охорони; 3) основні працівники аварійно-рятувальних служб - за рахунок коштів, передбачених на утримання таких аварійно-рятувальних служб; 4) працівники формувань цивільного захисту - за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що утворюють такі формування (частина перша статті 112 КЦЗ України).

63. Наприклад, стаття 129 КЦЗ України регулює право осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту на відпустки. Разом з тим частина тридцять друга цієї статті окремо встановлює, що працівникам органів управління та сил цивільного захисту відпустки надаються на підставах та в порядку, встановленому законодавством.

64. Суб`єкти господарювання та окремі території, на яких існує небезпека виникнення надзвичайних ситуацій, підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі аварійно-рятувальними службами, які пройшли атестацію в установленому порядку. Аварійно-рятувальне обслуговування передбачає надання послуг з проведення відповідних робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій (профілактики), локалізації і ліквідації наслідків аварій, інших послуг відповідно до укладеної угоди (частини перша та друга статті 133 КЦЗ України).

65. Державні, регіональні та комунальні аварійно-рятувальні служби можуть надавати платні послуги, що не суперечать та не перешкоджають їх основній діяльності (частина перша статті 134 КЦЗ України).

66. Для здійснення екстрених і невідкладних заходів на підприємствах вугільної та гірничої галузей для рятування людей, гасіння пожеж, ліквідації наслідків вибухів, раптових викидів вугілля та газу, обвалів гірничих порід і виконання інших робіт, що потребують застосування засобів захисту органів дихання та спеціального оснащення, а також контролю та нагляду за здійсненням власником (керівником) гірничого підприємства профілактичних заходів щодо запобігання аваріям на гірничих підприємствах створюються державні воєнізовані аварійно-рятувальні служби (формування). Усі гірничі підприємства незалежно від форми власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації обслуговуються державними воєнізованими аварійно-рятувальними службами (формуваннями), які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, коштів гірничих підприємств, а також за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством. Положення про аварійно-рятувальні служби (формування) та їх статути затверджуються відповідними міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади відповідно до їх повноважень (частини перша-третя статті 29 Гірничого закону України від 06 жовтня 1999 року № 1127-XIV).

67. Відповідно до тієї частини Статуту ДВГРЗ ДСНС України, яка міститься у матеріалах справи, до складу відповідача окрім основних працівників, які поділяються на керівних та рядових, входять допоміжні працівники, які забезпечують його повсякденну діяльність. Також зі змісту цієї частини Статуту ДВГРЗ ДСНС України слідує, що основні працівники відповідача мають окремо визначений статус.

68. Суди попередніх інстанцій підійшли до питання визначення статусу позивача формально та не звернули уваги, що до сфери цивільного захисту залучені різні категорії працівників (основні та допоміжні), статус яких відрізняється. Наприклад, суди попередніх інстанцій не встановили, що позивач був звільнений з наслідками, передбаченими частиною першою статті 106 КЦЗ України. З матеріалів справи дійсно не слідує, що був встановлений факт складання присяги позивачем. У тому обсязі, у якому суди попередніх інстанцій здійснили реальне дослідження доказів у справі та встановлення її обставин відсутня можливість зробити висновок про однозначне перебування позивача саме на публічній службі. Суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували реальне коло функціональних обов'язків позивача, не перевірили чи на позивача покладалось виконання функцій держави (публічної служби), чи до сфери його відповідальності віднесені лише допоміжні функції, не пов'язані з виконанням функцій держави. Відповідний висновок судів попередніх інстанцій є передчасним, у зв'язку з чим передчасним є застосування й відповідного правового висновку Великої Палати Верховного Суду.

69. Враховуючи зазначене, оскаржувані судові рішення не відповідають статті 263 (законність і обґрунтованість судового рішення) ЦПК України та підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

70. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).

71. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

72. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу позивача - скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року та ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду з метою вирішення питання про відкриття провадження у справі.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

73. Належним чином дослідивши в потрібному обсязі обставини цієї справи, вимоги ЦПК України та відповідність їм позовної заяви позивача, вирішити чи є підстави для відкриття провадження у справі, а за наявності таких підстав - відкрити провадження у справі та здійснити її судовий розгляд.

(2.3) Щодо судових витрат

74. Оскільки Верховний Суд скасовує оскаржувані судові рішення та передає справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .

2. Скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року та ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2022 року.

3. Направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. М. Ситнік