Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5415/23
Провадження № 4-с/711/27/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

представника скаржника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Шалашової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Павлівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

Представник боржника ОСОБА_2 адвокат Літинський О.П., який діє на підставі ордеру серії АІ №1600425 від 29.04.2024, звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: 1) визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П.; 2) визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 15.03.2024 про відкриття виконавчого провадження №74470590 та похідні від неї постанови, зокрема: постанову про арешт майна від 15.03.2024, постанову про арешт коштів боржника від 15.03.2024, в частині накладення арешту на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «КБ «Акордбанк», до якого прив`язано картку НОМЕР_2 .

В обґрунтування вимог у скарзі зазначається, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження та накладено арешт на всі рахунки боржника в межах суми стягнення 2 442 043,83 грн. Проте банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «КБ «Акордбанк», використовується боржником для отримання заробітної плати (цільових виплат). Звернення заявника з вимогою про зняття арешту з такого банківського рахунку залишились без належного реагування з боку призваного виконавця. Також у скарзі зазначається, що заявник проходить військову службу, внаслідок чого виконавче провадження підлягає зупиненню, проте приватний виконавець безпідставно проігнорував клопотання заявника про зупинення вчинення виконавчих дій та продовжує виконавчі дії. Не погоджуючись із діями приватного виконавця боржник звернувся до суду з даною скаргою.

07.05.2024 судом прийнято скаргу до свого провадження та призначено дату судового засідання з її розгляду.

15.05.2024 від представника стягувача адвокат Шалашова В.І., яка діє на підставі ордеру серії ВІ №1159617 від 07.08.2023, на адресу суду надійшли заперечення проти вимог скарги ОСОБА_2 . У запереченнях вказується, що постановою від 26.04.2024 приватний виконавець зняла арешт з коштів боржника на банківському рахунку НОМЕР_1 , а на клопотання боржника про зупинення виконавчих дій йому було надано відповідь з роз`ясненням про відсутність правових підстав для зупинення вчинення виконавцем виконавчих дій, оскільки в даному випадку примусове виконання рішення не вимагає особистої присутності боржника. Також у запереченнях вказується, що боржник пропустив строк подання скарги, внаслідок чого така скарга може бути залишена без розгляду. Натомість у зв`язку з відсутністю в діях приватного виконавця ознак протиправної діяльності та бездіяльності стягувач вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_2 слід відмовити повністю.

15.05.2024 від представника приватного виконавця адвокат Весеньов Є.В., який діє на підставі ордеру серії СА №1085970 від 15.05.2024, на адресу суду надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких викладено вимогу про необхідність ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні скарги в повному обсязі, а також заявлене клопотання про відшкодування призваному виконавцю судових витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування заперечень зазначено, що вимоги боржника є необґрунтованими та безпідставними, оскільки при винесенні оскаржуваних постанов приватний виконавець не порушувала жодної норми закону і на теперішній час арешт з банківського рахунку боржника, на який зараховується його заробітна плата, скасований виконавцем. Додатково вказується про відсутність у виконавця обов`язку зупинити вчинення виконавчих дій через перебування боржника на військовій службі, оскільки в даному випадку примусове виконання рішення суду не вимагає особистої присутності боржника.

В судове засідання приватний виконавець та його представник не з`явилися, проте представник виконавця надав суду заяву, в якій просив розглянути скаргу за його відсутності та зазначив, що підтримує позицію, викладену у письмових запереченнях проти скарги.

Представник боржника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у скарзі. Додатково пояснив, що ефективним способом захисту в даному випадку є скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки саме такий документ передував винесенню приватним виконавцем усіх інших рішень, якими порушуються законні права та інтереси боржника, і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження матиме наслідком скасування усіх наступних рішень приватного виконавця в такому виконавчому провадженні.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечила проти скарги з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях, та просила відмовити у задоволенні скарги. Зауважила, що приватним виконавцем не було допущено протиправних дій чи протиправної бездіяльності відносно боржника, а перебування боржника на військовій службі саме по собі не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали скарги та надані учасниками справи письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/5415/23 судом видано виконавчий лист від 01.03.2024 для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 02.07.2021 у розмірі 2 216 700 грн. та судових витрат в розмірі 2885,30 грн.

На підставі такого виконавчого листа та заяви стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. було відкрито виконавче провадження №74470590 про що винесено відповідну постанову від 15.03.2024 /а.с. 8-9/.

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Чупис Т.П. було винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника, відповідно до яких накладено арешт на майно (все рухоме та нерухоме майно боржника, крім майна, що не підлягає державній реєстрації) та грошові кошти (грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом), що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 2 442 043,83 грн. /а.с. 10-13/.

У ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» на ім`я ОСОБА_2 відкритий поточний рахунок НОМЕР_1 в гривні, на які він отримує зарплатні виплати, що підтверджується довідкою банку від 19.04.2024 /а.с. 14/.

З 15.03.2023 боржник ОСОБА_2 , перебуває на військовій службі, що підтверджується військовим квитком та документами, що видані відповідною військовою частиною /а.с. 22-25/.

19.04.2024 боржником складене клопотання на ім`я приватного виконавця, в якому він просив зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №74470590 до закінчення строку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом винесення відповідної постанови. Відповідне клопотання обґрунтоване тим, що боржник з 05.10.2023 для виконання службових (бойових) завдань перебуває у відрядженні в місті Торецьк Донецької області /а.с. 18-19/.

22.04.2024 боржником складене клопотання на ім`я приватного виконавця, в якому він просив зняти арешт, накладений постановою від 15.03.2024 у виконавчому провадженні №74470590, з банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», оскільки такий рахунок використовується ним для отримання заробітної плати /а.с. 15-17/.

Відповідні клопотання були отримані приватним виконавцем, що нею визнається.

26.04.2024 приватний виконавець винесла постанову про зняття арешту з коштів відповідно до якої постановила зняти арешт з НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», що належить ОСОБА_2 /а.с. 61/.

До теперішнього часу призваним виконавцем не приймалось рішення про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №74470590.

Не погоджуючись з правомірністю дій та бездіяльності приватного виконавця боржник звернувся до суду з даною скаргою.

Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина гарантується (стаття 1, частина друга статті 3, частини перша, третя статті 8).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404).

Питання організації примусового виконання рішень регулюються Інструкцією з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

За змістом ст. 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Частиною четвертою статті 18 Закону №1404 на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 48 Закону №1404 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За змістом ст. 56 Закону №1404 арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на кошти боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника. Постанова про арешт коштів боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею 68 Закону №1404 передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що питання про відкриття виконавчого провадження виконавцем розглядалось 15.03.2024 і суду не надано жодних доказів того, що виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника виконавець діяв неправомірно.

Клопотання про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», складене боржником 22.04.2024 і направлене виконавцю засобами поштового зв`язку. Належних доказів дати отримання такого клопотання виконавцем суду не надано, оскільки надані боржником відомості щодо відстеження поштових відправлень №549 та №793 не дозволяють ідентифікувати зміст таких відправлень, а також їх адресанта та адресата.

В той же час судом встановлено, що 26.04.2024 приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з банківського рахунку НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК», яка обґрунтована тим, що приватному виконавцю надійшло підтвердження щодо цільового використання такого рахунку боржника, як зарплатного.

Щодо клопотання боржника про наявність у приватного виконавця обов`язку зупинити вчинення виконавчих дій, то слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону №1404 передбачається обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу. А відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Аналіз змісту положень п. 3 ч. 2 ст. 18 та ч. 2 ст. 34 Закону №1404 свідчить, що у випадку, коли на наступний робочий день після отримання клопотання учасника виконавчого провадження про зупинення виконавчих дій виконавець не виносить постанову про зупинення виконавчих дій, то це свідчить про фактичну відмову виконавцем у задоволенні відповідного клопотання.

Надаючи оцінку обставинам наявності підстав для обов`язкового зупинення виконавцем виконавчих дій у даному випадку суд звертає увагу, що системний аналіз змісту п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону №1404 свідчить, що визначальною ознакою для зупинення виконавчих дій є саме неможливість проведення виконавчих дій, яка обумовлюється умовами військової служби боржника. В той же час в даному випадку предметом виконавчого провадження №74470590 є стягнення грошових коштів з боржника, що дозволяє виконання відповідного рішення шляхом звернення стягнення на доходи боржника та наявні в нього грошові кошти і не передбачає необхідності вчинення особливих дій персонально боржником. До того ж боржником не надано доказів того, що звернення стягнення на його доходи, які він отримує на теперішній час, є неможливим у зв`язку з умовами його військової служби.

Отже доводи заявника, що приватний виконавець всупереч встановленого законом порядку зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій є також необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду зі скаргою на дії виконавця за захистом наділений учасник виконавчого провадження у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів.

Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За наслідками задоволення вимог заявника має відбуватися поновлення (захист) прав заявника або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він зможе набути прав.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Отже, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, слід виснувати, що звертаючись до суду зі скаргою на дії та бездіяльність виконавця, саме заявник (боржник) в даному випадку зобов`язаний надати суду докази на підтвердження наявності ознак протиправного характеру у діях та бездіяльності виконавця, а також наявність обставин, які свідчать про порушення законних прав та інтересів заявника. Ненадання суду відповідних доказів може мати наслідком ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні скарги через недоведеність обставин, якими обґрунтовуються її вимоги.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що на час винесення оскаржуваних постанов виконавець діяв добросовісно і правомірно та у відповідності до визначеного законом порядку. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України боржником не надано суду належних доказів того, що оскаржувані ним рішення виконавця були винесені з порушенням встановленого законом порядку. Не надано суду і доказів того, що виконавцем допущена протиправна бездіяльність, яка порушує законні права та інтереси боржника і має бути усунута судом в обраний заявником спосіб.

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги боржника, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

По обставинам справи приватний виконавець просила відшкодувати їй витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Отже за наслідками за наслідками розгляду скарги сторони виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, при вирішенні питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягають застосуванню положення статей 133, 137, 452 ЦПК України, і у випадку відмови у задоволенні скарги виконавець має право на відшкодування відповідних судових витрат. Подібний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.02.2022 у справі №913/869/14.

Оцінюючи розмір заявлених позивачкою вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

У постанові від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що «гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення приватним виконавцем витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 13.05.2024, акт виконаних робіт №1 від 15.05.2024.

Надаючи оцінку вимогам приватного виконавця про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн. в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід звернути увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналіз змісту наданих приватним виконавцем доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати гонорару адвоката, який визначений у фіксованій ставці в розмірі 10 000 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розгляд скарги відбувся у двох судових засіданнях, а представник приватного виконавця брав участь лише в одному з них. Представником приватного виконавця подані суду письмові заперечення з додатками у вигляді письмових доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладені висновки, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених приватним виконавцем на професійну правничу допомогу, беручи до уваги умови договору про надання правової допомоги від 13.05.2024, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, підтверджених належними та допустимими доказами, суд доходить висновку, що визначений приватним виконавцем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 10 000 грн. є завищеним, а витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими, співмірними та необхідними в контексті обставин цієї справи в аспекті критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується складанням письмових пояснень з додатками, участю в одному судовому засіданні).

За таких обставин, беручи до уваги зміст скарги, складність справи, обсяг виконаних представником приватного виконавця робіт, кількість судових засідань за участю представника приватного виконавця, докази на підтвердження понесених витрат, значення справи для сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат приватного виконавця на правову допомогу в межах суми 3 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також наслідки розгляду справи та встановлені судом обставини спірних правовідносин.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 18, 77, 80, 141, 259, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Павлівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяни Павлівни (ЄДРПОУ , адреса: вул. Смілянська, 118, офіс 308, м. Черкаси) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складений 06 червня 2024 року.

Головуючий В.М. Скляренко