Справа № 2-5556/2010
Провадження № 6/202/381/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

10 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю., ознайомившись із поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про привід боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна звернулася з поданням про привід боржника у виконавчому провадженні № 65318605 з виконання виконавчого листа № 2-5556/2010, виданого 12.09.2017 Петровським районним судом міста Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості у загальному розмірі 203 531 грн. 50 коп.

В своєму поданні приватний виконавець просить суд постановити ухвалу про привід боржника ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , доручивши виконання ухвали ГУНП у м. Києві.

Суд вважає, що зазначене подання приватного виконавця Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська не підсудне з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 14 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Відповідно до частини 1 статті 438 ЦПК України привід боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

За змістом статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву "Місце виконання рішення", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Тобто місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника, яким може бути його місце проживання, місце перебування, місце роботи або місцезнаходження його майна.

З матеріалів подання приватного виконавця вбачається, що місце проживання боржника зареєстровано на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас згідно з долученими виконавцем до його подання копіями матеріалів виконавчого провадження протягом усього часу здійснення примусового виконання жодні виконавчі дії за зареєстрованим місцем проживання боржника в місті Донецьку не вчиняються.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» заборонено вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій.

Загальновідомим є той факт, що з 2014 року місто Донецьк окуповано російською федерацією.

Зазначене виключає можливість здійснення будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні № 65318605 на території міста Донецька.

При цьому зі змісту подання приватного виконавця та доданих до нього копій виконавчого провадження вбачається, що боржник з 2016 року зареєстрована в установленому порядку як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , саме за якою боржнику направляються приватним виконавцем усі документи виконавчого провадження, в тому числі виклики до виконавця.

Наведене свідчить, що в даному випадку фактичним місцем виконання рішення є зареєстроване місцем проживання (перебування) боржника як внутрішньо переміщеної особи, що знаходиться в Дніпровському районі міста Києва, а не в місто Донецьк.

Суд вважає, що такий висновок суду не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.03.2021 по справі № 380/7750/20 та від 18 серпня 2023 року по справі № 924/90/22, згідно з якими визначення місця виконання виконавчого документа щодо фізичної особи-боржника має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (в редакції, яка була чинна до 15.08.2017 включно), відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

09.08.2017 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 579 Про внесення зміни до пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, якою внесено зміни до пункту 9 «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи».

Разом із цим згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2017 року № 579 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про реєстрацію місця перебування особи.

Натомість положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» зазначену довідку віднесено до документів, що підтверджують місце проживання особи.

Відтак, виключення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з переліку документів, до яких вносяться відомості про реєстрацію місця перебування, не впливає на визначення місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Отже, зазначені норми законодавства вказують на те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

У даному випадку з матеріалів подання приватного виконавця вбачається, що місце проживання боржника та, відповідно, місце виконання рішення знаходиться у Дніпровському району міста Києва.

До речі, саме за адресою: АДРЕСА_1 приватний виконавець просить застосувати привід боржника, доручивши його ГУНП у м. Києві.

Тому суд вважає, що подання приватного виконавця Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська не підсудне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищенаведене, подання приватного виконавця про привід боржника необхідно направити за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Керуючись ст. ст. 31, 438 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про привід боржника ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , направити за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Суддя Наталія МАРЧЕНКО