ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 751/5136/22

провадження № 61-2795св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року в складі колегії суддів: Онищенко О. І., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з онуком,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмета позову просила визначити спосіб її участі у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:

- встановлення зустрічей кожної п`ятниці та суботи з 10 год до 19 год без присутності ОСОБА_2 , до досягнення дитиною повноліття;

- проведення спільного відпочинку з онуком щороку - 14 днів у лютому, до досягнення дитиною шкільного віку, та 20 днів у липні, без присутності ОСОБА_2 ;

- побачення і відпочинок повинні відбуватися за місцем проживання (перебування) ОСОБА_1 , у громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр та інші громадські місця), що призначені для його повноцінного відпочинку та відповідають віку і стану здоров`я дитини, із правом виїзду дитини на території України з обов`язковим повідомленням ОСОБА_2 про місце перебування і стан здоров`я дитини;

- встановлення необмеженого спілкування позивача з онуком особисто засобами поштового, телефонного та електронного зв`язку.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка позивача ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_3 , під час народження якого в цей же день померла. Батько був записаний у порядку, визначеному частиною першою статті 135 СК України.

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 03 березня 2020 року № 57 встановлено малолітньому ОСОБА_3 статус дитини-сироти у зв`язку зі смертю матері, визначено, що дитина перебуває в родині баби ОСОБА_1 .

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 05 червня 2020 року № 133 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_3 та призначено позивача його опікуном.

ОСОБА_1 зареєструвала онука за місцем своєї реєстрації в селі Довжик Чернігівського району Чернігівської області і разом з ним проживала в м. Чернігові.

ОСОБА_2 , який був співмешканцем дочки позивача, на початку літа 2022 року звернувся до ОСОБА_1 щодо визнання за ним батьківства і запропонував всім покинути межі України у зв`язку з воєнним станом.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року в справі № 748/1067/22 визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 .

Позивач зазначала, що відповідач після постановлення рішення забрав у неї дитину і зник, не повідомивши про місце перебування дитини. На її спроби домовитись з ним про участь у вихованні та спілкуванні з онуком відповідач не реагує. У зв`язку з чим просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням від 06 вересня 2023 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позов задовольнив частково.

Визначив ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановив такий порядок спілкування: один раз на тиждень кожної суботи або неділі з 10:00 год до 12:00 год у громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр та інші громадські місця), що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини, у присутності батька дитини ОСОБА_2 , за умови:

- задовільного стану здоров`я дитини та сприятливих погодних умов;

- попередження за добу батька дитини про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення йому смс-повідомлення.

Встановив необмежене спілкування ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами поштового, телефонного та електронного зв`язку.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 992,40 грн.

З урахуванням того, що сторони у добровільному порядку не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, а також з урахуванням віку та найкращих інтересів дитини, право баби на спілкування з онуком, участь у його житті та вихованні, суд першої інстанції вважав за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, визначивши спосіб участі баби у спілкуванні з онуком.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою від 30 січня 2024 року Чернігівський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 вересня 2023 року змінив у частині визначення часу, порядку та способу побачень з дитиною.

Встановив такий порядок і способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 : за попередньою домовленістю у відсутності батька кожну першу та третю суботу місяця з 10:00 год до 13:00 год, за умови:

- задовільного стану здоров`я дитини;

- попередження за добу батька дитини про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення йому смс-повідомлення.

В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Змінюючи рішення районного суду, апеляційний суд керувався тим, що під час вирішення спору, який виник між сторонами, наявність висновку органу опіки та піклування є обов`язковою. Суд першої інстанції розглянув спір за відсутності відповідного висновку органу опіки та піклування.

Вирішуючи питання щодо визначення порядку та способів участі баби у вихованні та спілкуванні з онуком, суд апеляційної інстанції керувався тим, що не встановлено жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про негативну поведінку позивача щодо онука, та зважаючи на неприязні стосунки між позивачем та відповідачем, малолітній вік дитини, фактичне проживання більше одного року дитини з батьком, необхідність дотримання звичного розпорядку дня дитини, з метою уникнення негативних наслідків для дитини, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини в контексті найбільш привабливого варіанта саме для останньої вважав за необхідне встановити такий порядок і способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 : за попередньою домовленістю у відсутності батька кожну першу та третю суботу місяця з 10:00 год до 13:00 год, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження за добу батька дитини про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення йому смс-повідомлення.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що на цей час неможливим є задоволення позовних вимог у частині проведення спільного відпочинку ОСОБА_1 з онуком щороку - 14 днів у лютому та 10 днів у липні з можливістю виїзду дитини з території України, оскільки це призведе до тривалої розлуки дитини з батьком і може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 лютого 2024 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2023 року в справі № 686/9366/20, від 12 жовтня 2023 року в справі № 499/895/19, від 21 серпня 2023 року в справі № 552/7368/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 757/19682/18, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував пояснення відповідача та докази, надані разом із відзивом на позовну заяву, а також обставини, встановлені судом. Зазначає, що визначений судом апеляційної інстанції спосіб побачень баби з онуком є обтяжливим для дитини, а час є надто тривалим, оскільки позивач є іншим членом родини і на неї не покладений рівний із батьком дитини обов`язок щодо її виховання та утримання. Відповідач не заперечує проти спілкування баби з онуком, проте вважає, що такі побачення не можуть порушувати звичний режим життя дитини, порядок його дошкільного навчання та дозвілля, а також право батька на особисте виховання сина, зважаючи на його вік. Однак відповідач заперечує побачення позивача з онуком без присутності батька.

Також зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права задовольнив клопотання позивача про витребування в Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з онуком та акт обстеження умов проживання позивача, та прийняв вказані докази, не навівши мотивів їх прийняття. При цьому суд залишив поза увагою те, що вказані докази позивач повинна була подати разом із позовною заявою, або заявити відповідне клопотання в суді першої інстанції про їх витребування. Однак позивач таких доказів не подавала та клопотання про їх витребування не заявляла, в апеляційній скарзі не вказала підстав щодо неможливості подання клопотання в суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Новозаводського районного суду м. Чернігова.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи інших учасників справи

У травні 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків судів не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 і відповідно бабою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а. с. 6, 9, 10).

У свідоцтві про народження дитини відомості про батька були записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1, а. с. 11).

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 03 березня 2020 року № 57 встановлено малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини-сироти у зв`язку зі смертю матері (т. 1, а. с. 12).

Розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 05 червня 2020 року № 133 встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_3 та призначено ОСОБА_1 його опікуном (т. 1, а. с. 13).

Згідно з довідками Довжицького старостинського округу Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області станом на 01 листопада 2022 року ОСОБА_1 і її онук ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але за цією адресою не проживають (т. 1, а. с. 14, 23).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2022 року в справі № 748/1067/22 визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Чернігівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актового запису від 25 лютого 2020 року № 62 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказавши батьком дитини - ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 15-17).

Згідно з розпорядженням Чернігівської районної військової адміністрації Чернігівської області від 15 листопада 2022 року № 86 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що втратив статус дитини-сироти у зв`язку з визнанням батьківства ОСОБА_2 ; припинено опіку над малолітнім ОСОБА_3 ; звільнено ОСОБА_1 від обов`язків опікуна над малолітнім ОСОБА_3 ; визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови районної державної адміністрації від 03 березня 2020 року № 57 «Про встановлення статусу дитини-сироти» та від 05 червня 2020 року № 133 «Про встановлення опіки» (т. 1, а. с. 77).

ОСОБА_6 , власник квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , надав нотаріально завірену згоду на проживання у вказаній квартирі ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 154).

ОСОБА_1 з 12 листопада 2014 року працює в ТОВ «АТБ-маркет»; з 21 жовтня 2021 року - на посаді заступника керуючого магазином на умовах повного робочого часу за змінним графіком роботи; з 15 березня 2020 року до 18 лютого 2023 року оформлена відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 22).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 26 січня 2024 року № 36 затверджено висновок щодо розв`язання спору про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , яким встановлено, що за місцем проживання баби за адресою: АДРЕСА_2 , створені необхідні умови для перебування дитини; враховуючи пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за можливе спілкування ОСОБА_1 з малолітнім онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з батьком ОСОБА_2 , кожного четверга з 18:00 год до 19:00 год та один раз на тиждень кожної суботи або неділі з 10:00 год до 13:00 год у присутності батька дитини, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження батька за добу про можливість спілкування з онуком шляхом направлення йому смс-повідомлення; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини батьку в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей цього віку.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, предметом спору є визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні баби з онуком, а тому Верховний Суд під час оцінки доводів касаційної скарги керується положеннями Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.

У частині третій статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частинах першій, другій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

У частині другій статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Главою 21 СК України визначено особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно з частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.

Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, § 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, насамперед, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність.

Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає Верховному Суду підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їй спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23) викладено висновок, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками. Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України, під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У частині шостій статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що під час розгляду позовних вимог про визначення способу участі баби у вихованні онука обов`язковою є наявність письмового висновку органу опіки та піклування, який підлягає врахуванню судом під час ухвалення судового рішення, крім випадків, якщо такий висновок є недостатньо обґрунтованим або суперечить інтересам дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно керувався тим, що між сторонами існує спір щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною і вирішити його самостійно сторони не можуть, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, а тому вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки баба має законне право на спілкування та виховання онука.

При цьому апеляційний суд правильно вказав, що під час розгляду позовних вимог про визначення порядку участі баби у вихованні дитини та часу і способів їх спілкування є обов`язковою наявність письмового висновку органів опіки та піклування. Отримавши висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо вирішення спору про усунення перешкод бабі у спілкуванні з онуком ОСОБА_3 , надавши йому оцінку, апеляційний суд, врахувавши вік дитини, особливості його розвитку, виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку, факт проживання позивача з онуком в одному місті, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини визначив порядок участі баби у вихованні дитини, з яким Верховний Суд погоджується.

Водночас Верховний Суд зауважує, що наявність конфлікту та неприязні стосунки між відповідачем та позивачем не є підставою для обмеження прав останньої на спілкування з онуком.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач має негативний вплив на онука, а присутність відповідача під час зустрічей позивача з дитиною у подальшому не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі з огляду на неприязні стосунки сторін у справі.

Також матеріали справи не містять доказів того, що окреме спілкування позивача з дитиною без батька може негативно вплинути на його психологічний та фізичний стан, а тому такі посилання касаційної скарги ґрунтуються на припущеннях.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги у відповідній частині, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права задовольнив клопотання позивача про витребування в Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з онуком та акт обстеження умов проживання позивача, та прийняв вказані докази, не навівши мотивів їх прийняття, не може бути прийнято колегією суддів до уваги з огляду на таке.

У постанові від 27 квітня 2021 року в справі № 466/3563/19 (провадження № 61-18945св20) Верховний Суд, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з онукою та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та направляючи справу на новий розгляд, керувався тим, що суди в порушення норм сімейного законодавства України розглянули справу, не отримавши письмового висновку органу опіки та піклування, який у цій категорії справ є обов`язковим.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції розглянув спір без письмового висновку органів опіки та піклування. З матеріалів справи відомо, що представник позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції заявляв клопотання про зобов`язання третю особу надати письмовий висновок органів опіки та піклування та акт обстеження умов проживання позивача, що підтверджується журналом судового засідання від 03 квітня 2023 року, однак суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не витребував вказані докази та не навів мотивів неможливості отримання такого висновку (а. с. 106).

Апеляційний суд правильно вказав, що під час розгляду позовних вимог про визначення порядку участі баби у вихованні дитини та часу і способів їх спілкування є обов`язковою наявність письмового висновку органів опіки та піклування, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив клопотання позивача.

Отже, суд апеляційної інстанцій не порушував норми процесуального права, а усував недоліки, допущені судом першої інстанції.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі № 466/7725/20 (провадження № 61-18300св21).

Крім того, витребуваний судом апеляційної інстанції письмовий висновок органів опіки та піклування та акт обстеження умов проживання позивача не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

У зв`язку з чим безпідставними є доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також посилання в касаційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 березня 2023 року в справі № 686/9366/20, від 12 жовтня 2023 року в справі № 499/895/19, від 21 серпня 2023 року в справі № 552/7368/21, від 16 листопада 2023 року в справі № 757/19682/18, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегії суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі позивача у вихованні дитини з урахуванням вікових змін, особистих стосунків, розвитку та потреб дитини, що відповідатиме її інтересам.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко