Справа №607/5481/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Черніцької І.М.

за участю секретаря судового засідання Демборинського М.Р.

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Фаворит -2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло -1» про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Фаворит -2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло -1» (далі ДП «Фаворит-2», підприємство) про стягнення заробітної плати у розмірі 930 грн.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що боржник більше як півроку до липня 2023 року та надалі не виплачує заробітну плату, що підтверджується борговим листком. Відповідач затримує виплату коштів за місцем роботи, в касі підприємства кошти не видає. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 квітня 2024 року у задоволенні клопотання ДП «Фаворит-2» про витребування доказів відмовлено.

Відповідач подав відзив на позов. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Доводи позивача щодо невиплати заробітної плати більше як півроку до липня 2023 року та надалі не відповідають дійсності та не підтверджені жодними доказами. Долучена до позову копія розрахункової відомості не є борговим документом, а є відомістю про нараховану та виплачену заробітну плату за липень 2023 року. У вказаному документі зазначаються відомості про суму нарахованої заробітної плати, дані про утримання із зарплати та суму, яка належить до виплати та не має вказівки про наявність заборгованості відповідача перед працівниками. Із відомості про розподіл виплат від 07 серпня 2023 року вбачається, що заробітна плата у розмірі 939,87 грн. виплачена позивачу - 07 серпня 2023 року. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові.

У судове засідання позивач не з`явилась, хоча про час та місце його була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву, в якій просила розглядати справу у режимі відеоконференції навіть у випадку відсутності сторін.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що виплата заробітної плати працівникам здійснюється у безготівковій формі на банківські картки працівників. Заборгованість підприємства перед позивачем відсутня. Просив відмовити у позові.

Судом встановлено та визнається сторонами спору, що ОСОБА_2 працює у відповідача.

Згідно відомості ДП «Фаворит-2» про нараховану та виплачену заробітну плату видану на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що за липень 2023 року позивачу нараховано всього 1 975 грн., утримано 1693,25 грн., належить до виплати 939,87 грн.

Згідно відомості розподілу виплат ДП «Фаворит-2» від 07 серпня 2023 року банком опрацьовано операцію 07 серпня 2023 року щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 939,87 грн.

В судовому засіданні оглянуто матеріали цивільної справи № 607/4026/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу щодо стягнення з ДП «Фаворит-2» невиплаченої заробітної плати у розмірі 939,87 грн. станом на 31 липня 2023 року. Встановлено, що 26 лютого 2024 року судом видано судовий наказ, яким стягнуто з ДП «Фаворит-2» на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 31 липня 2023 року у розмірі 939,87грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року за заявою ДП «Фаворит-2» вказаний судовий наказ скасовано.

Заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного.

Згідно з вимогами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу вимог ст. 78 ЦПК суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК).

Положеннями ст. 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.

Встановлено, що на підтвердження доводів позову позивач надала відомість ДП «Фаворит-2» про нараховану та виплачену заробітну плату на ім`я ОСОБА_2 за липень 2023 року, в якій міститься інформація про нараховану заробітну плату за липень 2023 року, розмір сум утримання та зазначено належить до виплати 939,87 грн.

Посилаючись на вказаний документ, як зазначає позивач у позові «борговий листок», вважає, що відповідач не виплатив їй заробітну плату за липень 2023 року у розмірі 930 грн.

На спростування доводів позову відповідач надав суду відомості розподілу виплат ДП «Фаворит-2» від 07 серпня 2023 року, з яких вбачається що 07 серпня 2023 року банком опрацьовано операцію щодо виплати заробітної плати ОСОБА_2 у розмірі 939,87 грн. на її банківську картку.

Будь-які інші докази в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на відомість ДП «Фаворит-2» про нараховану та виплачену заробітну плату на ім`я ОСОБА_2 за липень 2023 року (борговий листок) як на підставу наявності заборгованості, оскільки така відомість підприємства, сама по собі, не підтверджує факт наявності заборгованості по заробітній платі. Більше того, відповідач на підтвердження виплати вказаної суми зарплати за липень 2023 року надав відомість банку з розподілу виплат від 07 серпня 2023 року, з якої вбачається факт виплати позивачу на належну їй банківську картку 939,78 грн.

Безпідставними є посилання позивача на Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року за №148, оскільки вимоги такого Положення не поширюються на банки. Виплата заробітної плати у відповідача має місце шляхом її перерахування на банківські картки працівників.

Таким чином, позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт наявності заборгованості у відповідача щодо невиплати заробітної плати у розмірі 930 грн.

Враховуючи наведене, суд керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт порушення її прав на оплату праці відповідачем, зокрема не доведено факт наявності заборгованості у розмірі 930 грн., а тому позов ОСОБА_2 до ДП «Фаворит 3» про стягнення заробітної плати, до задоволення не підлягає.

На підставі вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладається на позивача.

За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Фаворит -2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло -1» про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Фаворит -2» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло -1» адреса місцезнаходження: Спадиста, 8 м.Тернопіль, .

Повне рішення суду складено 31 травня 2024 року.

Головуюча І.М. Черніцька