Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/8385/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24.05.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі - Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особи: служба у справах дітей Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особи: служба у справах дітей Вилоцької селищної ради Берегівського району Закарпатської області, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Позивач та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Шлюб між батьками дітей (сторонами спору) було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 05.08.2020 року у справі №299/1761/20. Цим же рішенням з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 19.06.2020 року та до повноліття дітей.

Діти проживають разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 (копії довідок додаються).

Відповідач своїх батьківських обов`язків в частині матеріального утримання дітей не виконує в тій мірі, яка є необхідною для їх повноцінного становлення, ніяких додаткових витрат на утримання дітей не здійснює, допомоги у вихованні, догляді за ними не надає.

Відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний утримувати власних дітей у спосіб, що забезпечить їх повноцінне становлення.

Витрати, необхідні для утримання та виховання дітей значно збільшилися, що обумовлено закономірним збільшенням їх потреб та ростом рівня споживчих цін, особливо дитячого кошика товарів. На даний час позивач не може самостійно повністю задовольнити всі складові, необхідні для повноцінного виховання дітей та забезпечення їх інтересів.

Позивач, як мати, не несе з відповідачем рівні витрати по утриманню дочок, оскільки щоденно доглядає за дітьми на відміну від відповідача, що впливає на її можливість працювати, тому розмір аліментів в сумі 4000 гривень на кожну дитину забезпечить надійний захист інтересів дітей і отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Слід зазначити, що згідно практики Верховного Суду, яка відображена у постанові від 03 травня 2018 року по справі № 581/638/17-ц, де суд касаційної інстанції зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. У цьому розрізі питання слід зазначити, що в зв`язку з різким зростанням інфляційних процесів, рівня споживчих цін та негативних наслідків воєнного стану матеріальне становище позивача суттєво погіршилося, що прямо впливає на можливість її самостійного фінансового забезпечення спільних з відповідачем дітей.

Відповідно до ст.З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач реалізує саме такий спосіб захисту власних інтересів, оскільки не володіє даними щодо працевлаштування або рівня доходів відповідача.

Окрім того, відповідач ОСОБА_2 своїх обов`язків по вихованню і утриманню дітей не виконує. Розвитком та станом здоров`я власних дітей не цікавиться взагалі. Батько не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, які в свою чергу не проявляють до нього жодних почуттів. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Батько ніяким чином не піклується про власних дочок, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Фактично створились умови, які шкодять інтересам дітей.

Окремо слід зазначити, що така ситуація має місце вже кілька років поспіль (після припинення шлюбних відносин між батьками). Весь цей час відповідач життям дочок не цікавиться, жодним чином не виявляв бажання спілкуватися з власними дітьми та приймати участь у їх вихованні. За ці роки діти не бачили свого батька. Відповідач також не здійснює належне матеріальне утримання своїх дітей, в тому числі не надає необхідної фінансової допомоги на забезпечення їх повноцінного розвитку. Аліменти не сплачуються.

Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх спільних дітей, а з боку матері ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дітей з ним та участі батька в вихованні своїх дітей. Такі обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання ОСОБА_2 виконувати відносно власних дочок батьківські обов`язки, покладені на нього законом.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відсутність повноцінного контакту відповідача з своїми дітьми за останні роки або іншого прояву турботи чи інтересу беззастережно вказують на наявність підстав для застосування до ОСОБА_2 заходів впливу. Згідно ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України окреме проживання батьків від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідача принижує гідність дітей, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті доньок як з моральної, так і з правової точки зору.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пункт 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України регламентує, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно положень ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У зв`язку з цим просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на користь двох спільних дітей аліменти у твердій грошовій сумі по 4000 грн. на місяць на кожну дитину та позбавити відповідача батьківських прав відносно спільних дітей.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. До суду подано клопотання представником позивача адвокатом Продан О.В. про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги позову підтримують.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи, у судове засідання з невідомих суду причин не з`явився, клопотання про відкладення слухання справи, а також відзиву на позов до суду не надходило.

Враховуючи наведене, суд, керуючись ст.280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, 9).

Також з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину на місяць до досягнення повноліття (а.с.14-15).

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивача про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дітей не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни, зокрема, його матеріального стану та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по збільшення розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у збільшеному розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі.

Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

З огляду на зазначене суд констатує достатність підстав для прийняття рішення про зміну розміру стягуваних аліментів.

З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та змінити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, таке грошове утримання з боку відповідача, у розмірі близько половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, матеріального становища чи стану здоров`я когось із сторін чи їх неповнолітніх дітей, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах.

Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, суд виходить з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно висновку служби у справах дітей селищної ради про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.03.2024 року №02-10/526 04 березня 2024 року (а.с.34-36) працівниками служби у справах дітей, та діловодом старостинського округу села Шаланки здійснено візит до сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Житлове приміщення розміщене на 1 поверсі одноповерхового будинку, складається із 3 житлових кімнат. Умови проживання задовільні, наявні електричне освітлення, газове та пічне опалення. Окрема ванна кімната відсутня. Для дітей у спальній кімнаті матері відведено місце для сну (великий розкладний диван) у наявності меблі, письмовий стіл. На момент обстеження вдома була мама обстежуваної та бабуся. Із їхніх слів стало відомо, що громадянин ОСОБА_2 довгий час не сплачує аліментів, не приймає жодної участі у вихованні дітей, та знаходиться за кордоном.

Відповідно до довідки від 19.02.2024 року №17.6-43/16 та характеристики старостинського округу села Шаланки від 19.02.2024 року № 17.6-43/15 зазначено, що ОСОБА_5 разом з дітьми зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Розлучена. Виховує одна неповнолітні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В побуті веде себе спокійно, в ніяких негативних ситуаціях не була помічена. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов власницею будинку є бабуся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 Будинок складається з 3-х кімнат для проживання, кухні, кладовки, коридора. Побутові умови задовільні, в наявності електричне освітлення, газове опалення, пічне опалення та інші комунальні зручності. За час проживання в с.Шаланки гр. ОСОБА_1 показала себе з хорошої сторони, чесна, добросовісна, трудолюбива. У побуті та громадських містах веде себе скромно, користується авторитетом серед односельчан.

У педагогічній характеристиці Шаланківского ЗДО на ОСОБА_4 зазначено, що за три роки перебування дитини у садочку, батько жодного разу не відвідував батьківські збори, відкриті дні або свята. Батьківські кошти за харчування дитини вносить мама. Вихованням дитини займається мама та бабуся. Згідно довідки Пийтерфолвівського ліцею благодійного фонду управління Закарпатської реформатської церкви , ОСОБА_3 є ученицею 5 класу даного ліцею, батько дитини не цікавится навчальними досягненнями, не ходить на батьківські збори, з учителями та вихователями не комунікує.

Громадянин ОСОБА_2 (місце ОСОБА_7 ) не був зареєстрований, і з 2019 року на території Шаланківського старостинського округу не проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, З ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України громадянка має право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, так як є мамою з якою проживає дитина.

Питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 14.03.2024 року. Прийнято рішення, письмовий висновок органу опіки та піклування згідно ст. 19 Сімейного кодексу України при участі в засіданні надати суду, де зазначити про доцільність позбавлення батьківських прав вищезазначеної громадянина відносно малолітніх дітей.

Враховуючи вищенаведене, служба у справах дітей вважає, що доцільно позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, а судові витрати сплачені позивачкою підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.08.2020 року з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину на місяць до досягнення повноліття, надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,6 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,6 гривень судового збору.

Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо