П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року місто Київ

справа № 758/7850/18

провадження №22-ц/824/3884/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гопкалом Вадимом Володимировичем,

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на цю частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 на цю частину квартири.

Позов обґрунтовано тим, що в період з 2005 по 2015 роки позивач та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 червня 2015 року шлюб розірвано.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2008 року народження, та ОСОБА_4 , 2013 року народження.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 5 червня 2015 року з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Під час шлюбу позивачем та відповідачем були придбані дві квартири: квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченим 8 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М., вартість квартири 427734 грн.; квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченим 4 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В., вартість квартири - 860628,74 грн.

Загальна вартість нерухомого майна, що було придбане за час шлюбу становить 1288362,74 грн. Поділити майно в добровільному порядку не вдається.

Позивач зазначає, що досягти згоди з відповідачем щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності не вдається, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з таким позовом.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 25 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1 /2 частину квартири, загальною площею 34,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , припинивши право власності на цю частину даної квартири за ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , припинивши право власності на цю частину даної квартири за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_2 адвокат Гопкало В.В. подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, відступити від засад рівності часток, визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 .Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та на 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято внаслідок неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів.

Суд першої інстанції надав неправильну оцінку наданим відповідачем доказам, які підтверджують доводи останньої щодо необхідності відступлення від засад рівності часток при вирішенні спору про поділ майна подружжя, зробивши висновок про те, що проживання дітей з відповідачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірних об`єктів нерухомого майна, відповідачем не доведено.

Судом безпідставно не взято до уваги докази понесених відповідачем витрат на утримання та ремонт спірного майна, а також наявність заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання дітей, яку останній, для уникнення настання негативних наслідків у вигляді відступлення від засад рівності часток, почав погашати вже під час судового розгляду спору у цій справі.

Крім того, апелянт зазначає про те, що позивач не виконує свого обов`язку з утримання своєї частки у спільному майні, а саме не сплачує комунальні послуги за утримання квартир, не проводив ремонт тощо і всі витрати на утримання об`єктів нерухомого майна несла відповідач. Разом з відповідачем залишилися проживати двоє малолітніх дітей, позивач має заборгованість зі сплати аліментів на їх утримання, а сума сплачених аліментів є менша, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві зазначає, зокрема про те, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі підстави скасування рішення суду першої інстанції є повністю безпідставними, викладеними у вигляді припущень, які не підтверджені належними та допустимими доказами та такими, які не спростовують позовні вимоги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Кухаренко О.В. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що в період з 2005 по 2015 роки позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 (2008 р.н.) та ОСОБА_4 (2013 р.н.).

Заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 26 червня 2015 року шлюб розірвано.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 5 червня 2015 року зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач сплачує аліменти регулярно в повному обсязі, також приймає участь в інших витратах, пов'язаних з утриманням дітей. Заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, сторонами було прийнято спільне рішення про придбання квартир: 8 червня 2010 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 34,5 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м., реєстраційний номер майна: 30744343) згідно договору купівлі-продажу, та 4 липня 2014 року було придбано квартиру АДРЕСА_2 (загальна площа 57,0 кв.м., житлова площа 39,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00) згідно договору купівлі-продажу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що придбані подружжям квартири є спільною сумісною власністю, частки у праві власності є рівними, підстави для відступу від рівності часток відсутні. Проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя у спільному майні. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, відповідачем не доведеною. Щодо твердження відповідача про необхідність відступлення від рівності часток при розподілі спільного майна на підставі того факту, що відповідач здійснила ремонт в спільно нажитій квартирі, то дана обставинам не може слугувати підставою відступлення від засад рівності часток, так як проведення ремонтних робіт було особистим бажанням відповідача, не погодженим з позивачем, та здійснене в період після припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, в той час коли даний спір вже перебував на розгляді в суді.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наведеного.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку самостійного заробітку (доходу).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 ст.364 ЦК України).

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Оскільки дві квартири придбані за час шлюбу, для сім`ї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що квартири, що розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Частки подружжя у праві спільної сумісної власності на квартири є рівними.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що обставини, які б давали підстави збільшити частку ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя, відсутні. Наведені відповідачкою ОСОБА_2 обставини не дають підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у праві власності на кожну із квартир. Самого лише факту проживання дітей з відповідачкою ОСОБА_2 не достатньо для збільшення частки у спільній сумісній власності.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, які б давали підстави суду відступити від засад рівності часток подружжя у праві власності на майно на користь ОСОБА_2 , є помилковим і таким, що не відповідає встановленим обставинам, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Посилання сторони відповідача на те, що позивач не дбав про матеріальне становище сім'ї, оскільки не ніс витрати по оплаті комунальних послуг по двом квартирам, починаючи з 2014 року, і ці витрати несла особисто відповідачка ОСОБА_2 , не можуть бути визнані тими обставинами, які дають підстави відступити від засад рівності часток, оскільки відповідачем такі обставини недоведені. Крім того, сам факт проведення оплати вартості комунальних послуг або ОСОБА_2 , або ОСОБА_1 не є тими обставинами, які дають підстави відповідно до ч.2 ст.70 СК України відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Щодо доводів відповідача про сплату позивачем аліментів, розмір яких є меншим мінімального гарантованого розміру аліментів, передбачених ч.2 ст.182 СК України, і відповідно яких недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, також не заслуговують на увагу суду, оскільки: по-перше, позивач сплачує аліменти на утримання двох дітей у розмірі, встановленому рішенням суду, по-друге, відповідачем не доведено, що сплачених позивачем на утримання дітей коштів недостатньо для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування; по-третє, відповідачем не доведено, що діти, залишившись проживати з матір`ю, знаходяться на її повному утриманні. Існування в певний час у ОСОБА_1 заборгованості за аліментами, яка в подальшому була погашена, не є тією обставиною, яка має істотне значення для застосування ч.3 ст.70 СК України.

Крім того, посилання відповідача на те, що її частка у праві власності має бути збільшена з огляду на проведення нею в квартирі по АДРЕСА_4 ремонтних робіт, є безпідставними, оскільки відповідачем не доведено, що вартість цієї квартири збільшена за рахунок її особистих коштів.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для збільшення частки ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Гопкалом Вадимом Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 25 липня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус