КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Яровенко В.О.
Єдиний унікальний номер справи № 755/6190/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/7886/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі за позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків Житлоінвестбуд-УБК до ОСОБА_1 про розірвання договору.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна права за позовом Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбут-УБК" до ОСОБА_1 про розірвання договору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року позов залишено без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України - якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

На адресу суду від представника відповідача - адвоката Татунець В.В.22 листопада 2023 року та 22 грудня 2023 року надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення у справі щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_1 в сумі 17 500 грн. В обґрунтування заяви представник відповідача посилається на те, що між ОСОБА_1 та Адвокатом - Татунець В.В. укладено договір про надання правничої допомоги. Оскільки позов КП з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбут-УБК" до ОСОБА_1 було залишено без розгляду виникла необхідність у вирішенні питання про судові витрати, а саме щодо стягнення з КП з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбут-УБК на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити заяву . В апеляційній скарзі зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи. Так, суд не взяв до уваги , що позивач фактично зловживав своїми процесуальними правами, а відтак суд правомірно залишив позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засіданні. Позивач вказану ухвалу не оскаржував.

З огляду на це висновки суду про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу є хибними .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України апелянт та його представник були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 30 травня 2024 року. Представники сторін приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.12.2023 року позовну заяву Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбут-УБК" залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 223 ЦПК України, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України - якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи

Судом встановлено, що сторону відповідача під час розгляду справи представляв адвокат Татунець В.В., повноваження якого підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Зловживання процесуальними правами - це умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом статті 257 ЦПК України повторне неприбуття позивача, належними чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання необхідно розуміти як неприбуття вдруге на розгляд справи за наявності у справі достовірних даних (доказів) щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце судового розгляду.

Якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, то в такому випадку суд не вправі залишити його позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Застосування правових наслідків, передбачених ст.ст. 223, 257 ЦПК України, залежить від таких обставин: належне, відповідно до встановленого процесуальними нормами порядку, повідомлення особи, яка не з`явилась в судове засідання, про час і місце розгляду справи; поважність причини неявки; наявність заяви від позивача про розгляд справи за його відсутності.

Як видно з матеріалів, справа призначалась до розгляду на 24 липня 2023 року, позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений ( а.с. 95). Справу було відкладено на 10 серпня 2023 року, в судове засідання з`явилися сторони, була оголошена перерва на 09 жовтня 2023 року. В судове засідання 09 жовтня 2023 року сторони не з`явилися, відкладено розгляд справу на 30 жовтня 2023 року. В судове засідання не з`явився позивач. У справі оголошено перерву на 21 листопада 2023 року. В судове засідання позивач не з`явився, перерву продовжено до 18 грудня 2023 року. В судове засідання позивач не з`явився, позов залишено без розгляду.

Про всі призначені судові засідання позивач був повідомлений належним чином, разом з тим представник позивача з`явися в судове засідання лише один раз, будь-яких заяв щодо поважності причин своєї неявки до суду жодного разу не направляв .В ухвалі про залишення позову без розгляду, суд фактично визнав неявку позивача неповажною, при цьому врахував,що позивач належним чином був повідомлений про час розгляду справи, однак жодних заяв про відкладення або про розгляд справи у його відсутність суду не направляв.

Згідно із ст. 142 цього Кодексу у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

У заяві про стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача посилається на положення ст. 133, 137, 141 ЦПК України та просить стягнути витрати на правничу допомогу адвоката, понесені відповідачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції в сумі 17 500 грн.

У даній справі позов було залишено без розгляду, відтак при вирішенні питання про компенсацію понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суд мав керуватися ч. 5 ст. 142 ЦПК України та зокрема встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Причиною залишення позовної заяви без розгляду стала повторна неявка представника позивача в судові засідання.

Суд відмовляючи у заяві про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 17 500 грн у зв`язку з залишенням позову без розгляду, вважав, фактично не встановив, чи є дії позивача обґрунтованими,з огляду на ту обставину, що позов залишено без розгляду саме з підстав п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово зазначав , що саме позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вказане, висновок суду про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу є передчасним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,379,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 04 червня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова