Справа № 146/1943/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2024 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тульчинська державна нотаріальна контора

вимоги позивача: про визнання квартири спільною сумісною власністю

представник позивача: адвокат Довгань О.О.

представник відповідача ОСОБА_2 : адвокат Щетніцький В.С.

свідки: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру, що розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що в рівних частках належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована і проживаюча, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_8 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Даний позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 , з 1993 року по 24.04.2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 .

Так, протягом вказаного періоду позивач і ОСОБА_8 були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне господарство, мали взаємні права і обов`язки, здійснювали покупки майна, відвідували рідню і знайомих, разом проводили свята, під час спільного проживання ОСОБА_9 і ОСОБА_8 мали спільний бюджет та 04.05.1998 за спільні кошти придбали квартиру, що розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідно до договору купівлі-продажу власником був зазначений лише ОСОБА_8 .

Від часу придбання спірної квартири з 04.05.1998 і по даний час ОСОБА_1 зареєстрована і проживає, за адресою: АДРЕСА_1 (поточна назва адміністративно-територіальної одиниці Тульчинського) району Вінницької області.

З моменту придбання квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 і ОСОБА_8 спільно утримували дане житло: купували предмети побуту, меблі, техніку, сплачували комунальні послуги, провели капітальний і поточні ремонти.

В подальшому, а саме 24.04.2009 ОСОБА_1 і ОСОБА_8 вступили в зареєстрований шлюб. Згодом ОСОБА_8 важко захворів та за станом здоров`я не міг самостійно пересуватися, потребував постійного лікування та догляду, у зв`язку з чим, позивач окрім догляду за хворим чоловіком, самостійно та у повному обсязі несла тягар забезпечення утримання їхнього житла, а саме спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на все майно останнього. Спадкоємцями за законом після смерті останнього є позивач і відповідач, який прийняв спадщину.

Враховуючи факт спільного проживання з ОСОБА_8 до укладення шлюбу і спільного придбання квартири, а також подальшого спільного її утримання, позивач вважає, що є такою, що має право на 1/2 частину зазначеної квартири як спільного сумісного майна, у зв`язку з чим, включення даної квартири в цілому до спадкової маси є таким, що порушує її права і не відповідає фактичним обставинам, що відбувалися упродовж її життя з ОСОБА_8 , а тому змушена звертатися за захистом своїх прав до суду.

Відповідачем у зазначеній справі є ОСОБА_2 як дочка і спадкоємець першої черги за законом, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 .

Позивач в силу факту спільного проживання до моменту смерті з спадкодавцем є такою, що прийняла спадщину, а відповідач в межах шестимісячного строку подала відповідну заяву про прийняття спадщини.

11 січня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив згідно якого у задоволення позову просить відмовити.

Відзив мотивовано наступним.

Дійсно її батько ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квітня 1993 року співмешкав з позивачкою.

В кінці грудня 1995 року її батько за свої особисті кошти придбав однокімнатну квартиру по АДРЕСА_2 та переїхав туди з позивачкою.

В жовтні 1995 року позивачка вийшла на пенсію, а батько відповідачки продовжував працювати заступником директора Вапнярського комбінату хлібопродуктів.

04 травня 1998 року ОСОБА_8 придбав в цьому ж будинку трикімнатну квартиру в яку він з позивачкою переїхав.

24.04.2009 року позивачка та ОСОБА_8 оформили шлюб.

Батько відповідачки працював до липня 2004 року, після чого оформив пенсію, яка складала 7000 - 10000 грн.

У 2023 році ОСОБА_8 захворів. За ним здійснювала догляд жінка , яку найняла ОСОБА_2 .

Доводи позивачки, що вона в повному обсязі несла тягар догляду за чоловіком і забезпечення утримання його житла не підтверджені жодними доказами. Договір про постачання електроенергії від 2019 року ніяким чином не підтверджує факт оплати позивачкою послуг за постачання електроенергії.

16 січня 2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив згідно якого просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивовано наступним.

Позивачка вказує, що сторона відповідача визнає факт спільного проживання позивача і померлого ОСОБА_8 з квітня 1993 року по 24.04.2009 до моменту реєстрації шлюбу.

З квітня 1993 року ОСОБА_8 і позивач підтримували відносини притаманні подружжю з відповідними правами і обов`язками притаманними подружжю та вели спільне господарство, про що відомо відповідачці, однак остання вказані обставини свідомо замовчує.

Щодо спільного придбання ОСОБА_8 і ОСОБА_1 спірної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити про таке, факт виходу у 1996 році ОСОБА_1 на пенсію за віком жодним чином не спростовує участь останньої у придбанні вказаного вище нерухомого майно за рахунок особистих накопичень і пенсійних виплат. Крім того, у фактичні шлюбні відносини позивач і ОСОБА_8 вступили ще у квітні 1993 року, що не заперечується відповідачкою, та протягом зазначеного часу і до моменту виходу на пенсію позивач працювала та отримувала заробітну плату. Згідно договору купівлі-продажу від 04.05.1998, квартира, що є предметом спору, придбана за кошти у сумі 4000 грн.

Крім того, як зазначає відповідач, ОСОБА_8 з 2004 року став пенсіонером та отримував пенсію, що на її думку, дозволяло йому власним коштом самостійно утримувати житло.

Разом з тим, відповідач замовчує, що одночасно з виходом її батька на пенсію, позивач 13.03.2004 зареєструвалася як фізична особа-підприємець та по 02.12.2014, здійснювала підприємницьку діяльність, відтак отримуючи дохід та перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 , маючи з ним спільний бюджет приймала участь в утриманні спірної квартири у якій проживала та була зареєстрована з моменту її купівлі.

Щодо посилання відповідачки на те, що доданий до матеріалів справи договір з ТОВ «Енера Віниця» не підтверджує факт оплати послуг з електропостачання у спірній квартирі, слід зазначити, що вказаний договір за своєю суттю є договором приєднання та є чинним з моменту коли його сторони приступили до фактичного виконання його умов.

Так, ТОВ «Енера Вінниця» у своїй відповіді зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 виконує умови вказаного договору, зокрема споживає електроенергію та сплачує кошти за її використання.

Щодо тверджень відповідача про стан здоров`я ОСОБА_8 і надання допомоги у вигляді забезпечення стороннього догляду, слід зазначити, що останній хворів протягом тривалого часу, починаючи з 2008 року, потребував догляду та був обмежений у самостійному пересуванні з 2020 року, а не з 2023 року, як зазначає відповідач.

При цьому, позивач особисто забезпечувала догляд за своїм хворим чоловіком, але при цьому будучи також людиною похилого віку потребувала допомоги у цьому, а тому її сини найняли жінку, яка допомагала позивачу доглядати за ОСОБА_8 , та відповідно оплачували за власний рахунок кошти за послуги по догляду, в подальшому, на прохання позивача та її синів, відповідач почала частково оплачувати послуги доглядальниці.

В той же час відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень до суду не надала.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 грудня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 11 січня 2024 року.

11 січня 2024 року відповідачем подано до суду відзив.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 січня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 23 січня 2024 року.

16 січня 2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 січня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 05 лютого 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 лютого 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 19 лютого 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 лютого 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 14 березня 2024 року, залучено співвідповідача.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 14 березня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 27 березня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 березня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 18 квітня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 квітня 2024 року підготовче засідання у справі відкладено на 07 травня 2024 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 07 травня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 04 червня 2024 року, викликано свідків.

Доводи учасників справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Довгань О.О. позов підтримали та просили його задовольнити за обставин викладених у позові. Представник позивача, адвокат Довгань О.О. пояснив, що з 1993 року по 24.04.2009 позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 . В 1998 році ними була придбана спірна квартира. Представник позивача вказує, що виходячи з викладеного позивачу належить 1/2 частка квартири. Відповідачами не оспорюється факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Вважає, що відповідачі свої вимоги не обґрунтували нічим крім заперечень. Зазначив, що позиція позивача є більш достовірною.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, адвокат Щетніцький В.С. в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що квартира була придбана на кошти її батька. Вказала, що коли позивачка почала займатися підприємництвом квартира вже була куплена.

Представник ОСОБА_2 , адвокат Щетніцький В.С. в судовому засіданні вказав, що спірну квартиру було придбано за 11 років до укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Докази, що квартира придбана за спільні кошти в матеріалах справи відсутні

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Вказала, що ОСОБА_8 це її дідусь та їй перейшло право на спадщину після смерті батька. Зазначила, що конкретних заперечень надати не може.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, та проживає по АДРЕСА_3 . З Ляшенками проживає в одному домі тривалий час. ОСОБА_8 знає десь з 1995 року. Позивачку знає років сорок. З 1995 року позивачка проживала з ОСОБА_8 . Декілька років просто проживали, потім розписалися. Квартиру придбали десь в 1995 році, на думку свідка за спільні кошти, однак конкретно їй невідомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідом позивачки, та проживає по АДРЕСА_4 . Вказав, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 є його сусідами з 1995 року та проживали спільно як чоловік та дружина. Чи квартиру придбано за спільні кошти свідку невідомо. Він вважає, що сім`ю утримували разом. Підсобного господарства не тримали.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, та проживає по АДРЕСА_5 . В один рік з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 переїхала в квартиру. Вказала, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 проживали спільно як чоловік та дружина, у них були гарні відносини. Вони спільно утримували сім`ю, торгували помідорами з Херсону. За які кошти придбано квартиру свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сином позивачки, та проживає по АДРЕСА_1 . Вказав, що з ОСОБА_8 був знайомий більше тридцяти років. Спочатку ОСОБА_8 та ОСОБА_1 проживали в цивільному шлюбі, потім одружились. Коди саме переїхали в квартиру не пам`ятає. Квартира АДРЕСА_6 була придбана за спільні кошти. Коли кошти давали на квартиру він присутнім не був, але вважає, що кошти були спільні. ОСОБА_8 та ОСОБА_1 вели спільний бізнес.

Позивач ОСОБА_1 після допиту свідків, які прибули в судове засідання від виклику свідка ОСОБА_10 відмовилась.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, заслухавши сторін, їх представників, свідків, розглянувши заяву третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність доказів, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що до суду звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 20 червня 2007 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 24.04.2009, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 24 квітня 2009 року зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу сторони взяли прізвища ОСОБА_11 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.05.1998, зареєстрованого в реєстрі за № 282, ОСОБА_12 придбав квартиру під номером два по АДРЕСА_2 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії довідки вих.№674 від 05.05.2023, виданої виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради, ОСОБА_1 1944 р.н. дійсно постійно проживала разом з чоловіком гр. ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів існування.

Відповідно до копії довідки вих.№509 від 27.10.2008, виданої Вапнярською селищною радою, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживали разом в АДРЕСА_1 та вели спільне господарство з квітні 1993 року по жовтень 2008 року.

Згідно довідки № 86 від 18.04.2023 ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 перебував на Д обліку у КНП «Вапнярський МЦ ПМСД». За станом здоров`я хворий не міг самостійно пересуватись, потребував постійного лікування та постійного стороннього догляду.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_8 , останній працював з 02.10.1962 по 22.07.2004 року.

Згідно копії спадкової справи № 288/2023 заведеної після смерті ОСОБА_8 , із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк зверталися ОСОБА_1 позивач по справі, ОСОБА_2 - відповідач по справі та ОСОБА_13 син померлого. Свідоцтв про прийняття спадщини спадкова справа не містить.

Згідно копії спадкової справи № 777/2023 заведеної після смерті ОСОБА_13 померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк зверталася ОСОБА_3 ..

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-кому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, не містив терміну «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу».

Так, згідно ч. 1, 2 ст. 6 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) правове регулювання шлюбних і сімейних відносин в Україні здійснюється тільки державою.

Визнається тільки шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Релігійний обряд шлюбу, так само, як і інші релігійні обряди, не має правового значення і є особистою справою громадян.

Згідно частини 1 статті 158 КпШС України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), одруження підлягає реєстрації в державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Отже, норма статті 74 Сімейного кодексу України, згідно якої, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, почала діяти з 01 січня 2004 року.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, на час придбання спірної квартири 04.05.1998, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не можуть вважатися такими, що проживали однією сім`єю без шлюбу відповідно до норм Сімейного кодексу України, оскільки на час виникнення спірних правовідносин був чинний Кодекс про шлюб та сім`ю України. Виходячи з викладеного позивачем не доведено, що спірну квартиру було придбано під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_8 за спільні кошти та відповідно не доведено перебування спірної квартири у спільній сумісній власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 858,88 грн., а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 21, 57, 60, 74 СК України, ст.6, 158 КпШС України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 95, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Тульчинська державна нотаріальна контора про визнання квартири спільною сумісною власністю відмовити повністю.

Судові витрати понесені позивачем залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 20 червня 2007 року Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області, РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_9 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Тульчинська державна нотаріальна контора, , адреса: 23600, Вінницька область, Тульчинський район, м.Тульчин, вул. Миколи Леонтовича, 47.

Повний текст рішення виготовлено: 07 червня 2024 року

Суддя: О. В. Пилипчук