Справа № 450/404/24 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/3022/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2024 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

в січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягувати на її користь аліменти на малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 10 000,00 грн із подальшою індексацією суми, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала на те, що сторони перебували у шлюбі. За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 березня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Однак, на момент подання позовної заяви вона має труднощі в утриманні сина, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає та повністю самоусунувся від своїх батьківських обов`язків. Відповідач не має на утриманні інших дітей, точний розмір доходу позивача їй невідомий. Вважає, що з відповідача на сина слід стягувати аліменти в розмірі 10 000, 00 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено:

стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 200,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з дня звернення з позовом до суду 31 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 ,подавши в жовтні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі ззазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним. Так, відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, проблеми зі здоров`ям відсутні. В січні 2024 року виїхав до Республіки Польща на роботу, де на даний час перебуває та працює. Середньомісячний розмір доходу відповідача становить понад 1 500 доларів США. Зазначені обставини відповідач повідомив позивачці самостійно. За таких обставин вважає, що відповідач має матеріальну можливість для належного утримання дитини. Натомість, позивачка через відсутність власного житла у м. Львові, де вона працює і де навчається дитина, змушена винаймати житло, а відтак, щомісяця оплачувати за оренду квартири 7 500 гривень (копія договору оренди долучався в суді першої інстанції) та комунальні послуги.

Крім цього, для щоденного утримання дитини, позивачка несе значні матеріальні витрати на вітаміни, необхідні продукти харчування, засоби гігієни, сезонний дитячий одяг, взуття, в тому числі, придбання спортивного одягу та інвентаря для занять з фізкультури (спорту), планові огляди у лікарів-снеціалістів, при потребі застосування медикаментів, розвиваючі ігри, іграшки та книги для позашкільного читання, придбання канцтоварів та підручників (за необхідності) для навчального процесу та ін.

Оскільки дитина навчається в школі, позивачка щомісячно зобов`язана оплачувати: у фонд школи та класу; послуги репетиторів з англійської мови та математики; періодичні шкільні екскурсії та відпочинки. На даний час дитина відвідує логопеда, оскільки є така необхідність. В середньому на утримання та матеріальне забезпечення сина щомісячно витрачає понад 20 000 грн

Наведені позивачем обставини, відповідач в суді першої інстанції не спростував, відзиву на позовну заяву особисто, або через уповноваженого представника не подав.

Однак, суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, неправильно застосувавши норми матеріального права, дійшов помилкового висновку, що аліменти в розмірі 3 200 грн, які відповідають прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку та які є мінімальні, є достатніми.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 січня 2015 року, виданим виконавчим комітетом Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис № 4.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 березня 2024 року, яке набрало законної сили 16 квітня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано.

Син сторін проживає із позивачкою на орендованій нею квартирі, та перебуває на її утриманні.

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо виконання кожним із них обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789Х11 від 27.02.1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Стаття 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у 2024 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривні.

Стаття 81 ЦПК України регламентує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

З врахуванням вищенаведеного, а також того, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дитини; що сторони проживають окремо, син сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні; однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач працює, має дохід та, відповідно, має можливість сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн, виходячи із засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що достатнім та обґрунтованим розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будуть такі в твердій грошовій сумі у розмірі 3 200,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і такі підлягають індексації, стягнення ж слід проводити, починаючи з дня звернення з позовом до суду 31 січня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку колегії суддів, такий розмір відповідатиме критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини сторін, а матеріалами справи не підтверджено неможливість відповідачем забезпечити утримання дитини щомісячно саме у такому розмірі.

Також колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на репетирора англійської мови та математики, шкільні витрати, зокрема, внески у фонд школи та класу, періодичні екскурсії та відпочинки, придбання настільних ігор, розвиваючих іграшок, оплата послуг логопеда, не є вимогами про стягнення аліментів, а є вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, з якими можна звернутись до суду з окремим позовом.

У відповідності ж до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року.

Головуючий С. М. Копняк

Судді: С. М. Бойко

А. В. Ніткевич