Справа № 138/3337/23
Провадження № 22-ц/801/1035/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 рокуСправа № 138/3337/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_1 адвоката Вдовцової А. Д. на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Київської Т. Б. від 05 березня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на неї у розмірі 1/4 частки з всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказувала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги з боку батька дитини. ОСОБА_2 є військовослужбовцем, має офіційний дохід, але добровільно матеріальну допомогу не надає.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неї в розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 листопада 2023 року до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 грн 60 к.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_6 , який проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, відповідач є особою працездатного віку, має обов`язок щодо утримання матері дитини. Врахувавши майновий стан ОСОБА_2 суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на неї до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, що, на думку суду, буде справедливим розміром аліментів.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_1 адвокат Вдовцова А. Д., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на ОСОБА_2 аліментного зобов`язання щодо матері малолітнього сина ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років, проте аліменти у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача не забезпечать позивачці з дитиною достатнього матеріального утримання. Зазначала, що заявлений позивачкою розмір аліментів у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача не буде обтяжливим для нього та буде розумним і справедливим по відношенню до сторін з об`єктивної можливості матеріального забезпечення та дійсних їх потреб, а також сукупний розмір сплачуваних аліментів на дитину (судовий наказ Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 листопада 2023 року) та на її матір становитиме 50 % заробітної плати, що відповідатиме статті 128 Кодексу законів про працю України та частині третій статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на утриманні ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 13/17/1-336 від 13 листопада 2023 року.

Відповідно до довідок Управління праці та соціального захисту населення Могилів-Подільської міської ради № 811 від 13 листопада 2023 року, № 953 від 22 грудня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення і отримує державну допомогу «допомогу при народженні дитини» на утриманця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01 травня 2022 року по 30 квітня 2025 року, щомісячно у розмірі 860 грн 00 к.

Між сторонами виник спір з приводу утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

Статтею 75 Сімейного Кодексу України (далі СК України) установлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Встановивши, що в сторін є малолітня дитина, яка проживає з ОСОБА_1 та фактично знаходиться на її утриманні, а ОСОБА_2 є здоровою особою працездатного віку, який має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища матері, майнового стану відповідача прийшов до правильного по суті висновку про обов`язок відповідача утримувати жінку матір дитини до досягнення дитиною трьох років.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на неї у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу).

Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог зазначав, що перебуває на військовій службі, а тому несе витрати на дорогу, проживання, харчування, обмундирування та лікування, які він сплачує зі своєї заробітної плати.

Отже, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, визначений судом першої інстанції, є достатнім та обґрунтованим.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що такий розмір аліментів не забезпечать позивачці достатнього матеріального утримання з огляду на таке.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на момент розгляду справи встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2684 грн 00 к.

З довідки про доходи № 53 від 26 лютого 2024 року видно, що заробіток ОСОБА_2 за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року (тобто за 6 місяців) становив 317968 грн 00 к., відповідно за 1 місяць середній заробіток відповідача склав 52994 грн 67 к., 1/8 частка якого складає 6624 грн 33 к., тобто більше ніж у двічі перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Щодо новий доказів, які представниця позивачки просила долучити в суді апеляційної інстанції, то всупереч приписам частини третьої статті 367 ЦПК України доказів об`єктивної неможливості подання їх до суду першої інстанції адвокат Вдовцова А. Д. не навела, а тому вони апеляційним судом не приймаються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 383 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_1 адвоката Вдовцової А. Д. залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета