Справа № 137/1286/23
Провадження № 22-ц/801/490/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 рокуСправа № 137/1286/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Оніщука В.В., Рибчинського В.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року, ухвалене суддею Гопкіним П.В. в смт Літині, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК Фінтраст Україна») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість в розмірі 65 850 грн, інфляційні втрати 13 828,50 грн, три відсотки річних 3 112,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5150178 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25 000 грн строком на 30 днів шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

30 грудня 2021 року ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 кредитного договору цей договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплату за кредитним договором не здійснював.

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК Фінтраст Україна».

Заборгованість відповідача по кредитному договору складає 65 850 грн: 25 000 грн - сума кредиту; 40 850 гр. - нараховані проценти. Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати з квітня 2022 року по червень 2023 року в розмірі 13 828,50 грн, а також 3% річних - 3 112,09 грн.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», заборгованість за кредитним договором в розмірі 65 850,00 грн, 1 707,67 грн - у відшкодування витрат зі сплати судового збору та 10 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 250 грн, яка складається із заборонності за тілом кредиту в розмірі 25 000 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 14 250 грн, шляхом зменшення розміру неустойки (відсотків) до розміру заборгованості за кредитним договором на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

У скарзі зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не засвідчений належним чином, а відтак є недопустимим доказом відповідно до ст.78 ЦПК України. Доказів того, що він надав згоду на автопролонгацію договору після 30.12.2021 і продовження строку кредиту не надано. Відтак, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір відсотків за користування кредитними коштами за цим договором з урахуванням умов договору та наданого позивачем розрахунку складає 14 250 грн. Суд дійшов помилкового висновку, що кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту, а тому кожен день нарахування відсотків після спливу строку, на який був виданий кредит, є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відсотки в розмірі 26 600 грн перевищують розмір тіла кредиту, що не відповідає завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи. Судом не було враховано клопотання відповідача про можливість зменшення витрат на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить залишити рішення суду першої інстанції в силі, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Також просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 30.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», було укладено електронний договір №5150178 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000 грн (п. 1.3 договору).

У п.1.4 договору зазначено, що строк кредиту становить 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору.

Згідно з п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору (п.4.3.2 договору).

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в п.4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим ст. 207 ЦК України до письмової форми правочину (п.4.4 договору).

Згідно з п. 5.4 Договору споживач зобов`язався у встановлений Договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штраф та пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором.

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (С953754) (а.с. 55-59).

Також ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.60, 69-71).

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача (а.с.47).

Відповідач не заперечував наявність заборгованості перед позивачем (крім розміру такої заборгованості), тобто визнав факт порушення ним своїх зобов`язань.

18.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №18.04/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за договором №5150178 про надання споживчого кредиту від 30.11.2021 (а.с.21-25).

Вказане підтверджується витягом з Реєстру боржників від 18.04.2023 (а.с.54).

Згідно картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором №5150178 від 30.11.2021, загальна заборгованість ОСОБА_1 складає 65 850 грн: 25 000 грн заборгованість за основним бором; 40 850 грн заборгованість за процентами (а.с. 63-67).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 не виконав вчасно свої зобов`язання за кредитним договором, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (як нового кредитора) заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 000 грн, яка в свою чергу визнавалася відповідачем, а також і про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками в загальному розмірі 40 850 грн.

При цьому, беручи до уваги п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 3 112,09 грн та інфляційних втрат в розмірі 13 828,50 грн.

Рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних відповідачем не оскаржується, а тому апеляційним судом в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Фактично, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує щодо стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 000 грн. Однак, ОСОБА_1 не погоджується з періодом, за який з нього стягнуто проценти, зазначаючи, що строк кредитування становить 30 днів і саме за цей період підлягають стягненню проценти в розмірі 14 250 грн, оскільки згоди на автопролонгацію строку кредиту він не надав.

Так, у даній справі встановлено, що кредитний договір укладено 30.11.2021 строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації.

Порядок автопролонгації строку кредиту врегульовано пунктом 4.3 договору.

Згідно з п.п. 4.3.1 договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

У п.п. 4.3.2 зазначено, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору.

ОСОБА_1 зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження факту автоматичної пролонгації, однак, підписавши кредитний договір, позичальник вже засвідчив наявність згоди з його боку на автопролонгацію.

Вказане підтверджується також п. 4.4 кредитного договору, відповідно до якого сторони погодили, що вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.3 Договору виражена письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим ст.207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказані висновки суду в цій частині.

Відтак, оскільки у ОСОБА_1 станом на 30.12.2023 була наявна заборгованість за кредитом, що ним не заперечується, позивач має право на стягнення з нього процентів і за період автопролонгації.

З розрахунку заборгованості слідує, що проценти в розмірі 40 850 грн були нараховані по 24.02.2022, тобто в межах визначеного кредитним договору строку (в тому числі і в період автопролонгації), а відтак вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки встановлено, що проценти нараховані позикодавцем в межах строку кредиту (з урахуванням автопролонгації), апеляційний суд відхиляє доводи про те, що нараховані після 30.12.2022 проценти є неустойкою.

А тому підстав для зменшення розміру відсотків, нарахованих після 30.12.2022, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України не має.

ОСОБА_1 був обізнаний з умовами кредитного договору, в тому числі і з розміром відсотків, які підлягають до сплати.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу недопустимості, як доказу, наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки вказаний розрахунок поданий разом з апеляційної скаргою через систему «Електронний суд», а відтак у відповідності до положень ст. 95 ЦПК України вказаний доказ поданий в електронній копії, з накладенням на нього кваліфікованого електронного підпису представника позивача.

ОСОБА_1 не погоджується також і з розміром витрат на правничу допомогу, які стягнуті з нього на користь позивача.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати в розмірі 10 000 грн суд першої інстанції виходив з того, що вони підтверджуються наданими відповідачем доказами: копією договору про надання правової допомоги; рахунком на оплату замовлення; звітом про надання правової допомоги; платіжною інструкцією.

При цьому, суд не вбачав підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зменшення витрат на правничу допомогу через недоведеність ним неспівмірності понесених позивачем витрат, а також через необґрунтованість розміру витрат, з яким він погоджувався - 2 000 грн.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що судом не було з`ясовано в повному обсязі всі обставини справи, ОСОБА_1 не зазначає, які це саме обставини та як вони впливають на розмір витрат на правничу допомогу.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу заявником надано:

- копію ордеру на надання правничої допомоги (правової) допомоги серії АН №1101529 від 25.12.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уповноважило адвоката Крюкову М.В. на представництво його інтересів у Вінницькому апеляційному суді;

- звіт від 29.01.2024 про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022, відповідно до якого за надання правової допомоги підлягає до сплати 8 000 грн;

- платіжну інструкцію від 29. 01.2024 №2198, відповідно до якої ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було сплачено адвокату Крюковій М.В. 8 000 грн.

У ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ордері на надання правничої допомоги (правової) допомоги серії АН №1101529 від 25.12.2023 зазначено, що адвокат Крюкова М.В. здійснює представництво інтересів ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги №07/07-22 від 07.07.2022.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до відзиву на апеляційну скаргу не додало договору про надання правничої допомоги, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості встановити, які саме умови були погоджені між сторонами договору, зокрема, в частині сплати гонорару.

Тому, за відсутності договору, витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не можна вважати підтвердженими, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення цих витрат на користь позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді В.В. Оніщук

В.П. Рибчинський