ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/949/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1696/24 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3

третя особа Орган опіки та піклування Черкаської міської ради

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання місця проживання дитини.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06.03.2024 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

25.03.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та виховані дитини.

08.04.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та зустрічного позову, в якій останній посилаючись на збирання значного обсягу доказів задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також перебування з 19.03.2024 року по 22.03.2024 року на стаціонарному лікуванні в КП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву і зустрічного позову поважними та поновити пропущений строк.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та зустрічного позову відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та виховані дитини - повернуто ОСОБА_3 .

Ухвала мотивована тим, що днем вручення ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження є наступний робочий день за днем його відправлення, тобто 07.03.2024 року. Отже, останнім днем строку на подачу відзиву та зустрічного позову для відповідача було 22.03.2024 року. Натомість, відзив та зустрічний позов відповідач подав лише 25.03.2024 року, тобто з пропуском процесуального строку. До закінчення встановленого судом строку на подання відзиву, а відтак і на подання зустрічного позову, відповідач не звертався до суду із заявою про продовження процесуального строку.

Роз`яснено ОСОБА_3 , що повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає зверненню з нею до суду в загальному порядку, з дотриманням вимог, встановлених ЦПК України

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга обґрунтована тим, що 06 березня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2024 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про розірвання договору та визначення місця проживання дитини. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення позовної заяви.

Таким чином, строк для подання відзиву та зустрічного позову сплинув 22 березня 2024 року.

В свою чергу апелянт подав відзив та зустрічну позовну заяву 25 березня 2024 року, при цьому клопотання про поновлення строку подав на декілька днів пізніше, але до першого судового засідання, оскільки помилково вважав, що отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 08 березня 2024 року (саме цю дату вказував і у відзиві і в зустрічному позові).

При цьому апелянт просив суд першої інстанції звернути увагу на зазначений обсяг зібраних доказів, подання адвокатських запитів та отримання відповідей.

Проте, суд першої інстанції відмовив в поновленні пропущеного строку для подання відзиву та зустрічного позову, пославшись на ст.ст. 43, 127, 178, 193 ЦПК України.

Крім того, апелянт не зловживав процесуальними правами, надав суду докази поважності причин пропуску встановленого процесуального строку, подав значний обсяг доказів, котрі може подати тільки в строк для подання відзиву.

У травні 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Аль-Атті І.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Зазначає, що жодної поважної причини порушення строку на подачу відзиву та зустрічного позову скаржником не було зазначено. Те, що скаржник помилково вважав, що отримав ухвалу про відкриття провадження в інший день не є поважною причиною на поновлення пропущеного строку, а тому не може вважатися підставою скасування ухвали суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до додатків, що подавалися разом із зустрічним позовом, скаржник залучав адвоката для подачі адвокатського запиту в своїх інтересах, у зв`язку з чим, скаржник не був позбавлений можливості подати вчасно відзив та зустрічний позов через адвоката.

Також скаржник зазначив, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 19.03.2024 року по 22.03.2024 року, проте на думку позивача це не є поважною причиною для поновлення строку, та скасування оскаржуваної ухвали.

Отже, судом першої інстанції не було допущено суворого тлумачення процесуального права, та, зокрема, роз`яснено скаржнику на можливість забезпечити право на доступ до правосуддя, зверненням із зустрічною позовною заявою до суду в загальному порядку, з дотриманням вимог, встановлених ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

27.02.2024 року адвокат Аль-Атті І.В., діючи в інтересах ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання дитини та визначення місця проживання дитини.

06 березня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

25.03.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні та виховані дитини.

08.04.2024 року через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та зустрічного позову, в якій останній посилаючись на збирання значного обсягу доказів задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також перебування з 19.03.2024 по 22.03.2024 на стаціонарному лікуванні в КП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву і зустрічного позову поважними та поновити пропущений строк.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення процесуального строку для подання відзиву та зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з неповажності причин пропуску такого строку, оскільки останнім днем строку на подачу відзиву та зустрічного позову для відповідача було 22.03.2024 року. Натомість, відзив та зустрічний позов відповідач подав лише 25.03.2024 року, тобто з пропуском процесуального строку. До закінчення встановленого судом строку на подання відзиву, а відтак і на подання зустрічного позову, відповідач не звертався до суду із заявою про продовження процесуального строку.

Проте погодитися повністю з такими висновками суду не можливо.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом положень частини першої та другої статі 121 Цивільного процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Цивільним процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Частина 7 цієї ж статті закріплює, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Прецедентна практика ЄСПЛ виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Разом із тим, судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), оскільки особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на доступ до правосуддя та реалізацію своїх процесуальних прав як учасника судового процесу.

Колегія суддів звертає увагу, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження є одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права особи на доступ до суду. Право на доступ до суду не є абсолютним і обмежене строком звернення до суду. Встановлення строку оскарження судового рішення обумовлене необхідністю дотримання такого елемента принципу верховенства права, як правова визначеність.

Як вбачається з матеріалів справи, днем вручення ОСОБА_3 копії ухвали про відкриття провадження є наступний робочий день за днем його відправлення, тобто 07 березня 2024 року (а.с. 45 на звороті, т. 1). Отже, останнім днем строку на подачу відзиву та зустрічного позову для відповідача було 22 березня 2024 року.

Відзив та зустрічний позов відповідач подав 25 березня 2024 року.

Через систему «Електронний суд» від ОСОБА_3 08 квітня 2024 року надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву та зустрічного позову, в якій останній посилаючись на збирання значного обсягу доказів задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також перебування з 19.03.2024 року по 22.03.2024 року на стаціонарному лікуванні в КП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву і зустрічного позову поважними та поновити пропущений строк

На підтвердження поважності пропуску строку надав суду копію виписки № 5692 із медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається що відповідач дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в період з 19.03.2024 року по 22.03.2024 року (а.с.226-227, т. 1).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції про відмову у поновленні пропущеного строку на подання відзиву та зустрічного позову та повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 постановленою без повного з`ясування всіх обставин справи та наданні їм належної оцінки, а відтак такі висновки суду є передчасними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Беллет проти Франції» ЄПСЛ вказав, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» та від 12 листопада 2002 року у справі «Белеш та інші проти Чеської Республіки»).

Пунктами 1 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права.

Оскільки, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, (подати відзив, зустрічну позовну заяву), колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. У такому разі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції передає справу для продовження розгляду, тому не вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2024 року скасувати.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про розірвання договору про визначення місця проживання, порядок виховання та утримання місця проживання дитини направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2024 року.

Судді