Провадження № 2/953/1226/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2024 року м.Харків
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Свириденков К.П.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка»,
третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, про повернення грошових коштів, стягнутих за виконавчим написом,
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. 20.10.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67190001. 28.04.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. винесено постанову про передачу виконавчого провадження приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., яке було прийняте відповідним виконавцем до свого провадження.
Відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова від 19.10.2023року (справа № 953/4320/23) вказаний виконавчий напис №108478 від 15.07.2021 року приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було визнано таким, шо не підлягає виконанню.
Аргументи учасників справи.
Представник відповідача відзиву на позов не надав, з будь-якими заявами до суду не звертався.
Рух справи.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, на адресу суду від представника позивача надійшла про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача та третя особа у судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи був повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки, причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач не заперечувала проти прийняття рішення в заочному порядку за відсутності відповідача.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. було відкрито виконавче провадження №67190001 від 20.10.2021, постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1020 грн.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Подолянко І.А. від 28.04.2023 вказане виконавче провадження було передано приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., яке було прийняте у провадження останнього.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2023, яке набрало законної сили 20.11.2023, виконавчий напис №108478 який вчинено щодо ОСОБА_1 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, було визнано таким, шо не підлягає виконанню.

Згідно з платіжною інструкцією № 90336 від 15.11.2023 та інформаційною довідкою №145533112, виданою AT «Райфайзен Банк» ОСОБА_1 перераховано приватному виконавцю Нордіо В.В. суму 11720,00 грн., в призначенні платежу зазначено - стягнення за ВП №67190001 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис №108478 виданий 15.07.2021 документ видав: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна.

Згідно з квитанцією №СЗМТ-9Н7К-ЕС94-ХЕАА, виданою AT «Універсал Банк», та платіжною інструкцією №90337 від 16.11.2023 року» ОСОБА_1 перераховано приватному виконавцю Нордіо В.В. суму 599,04 грн., в призначенні платежу зазначено - стягнення за ВП №67190001 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис №108478 виданий 15.07.2021 документ видав: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу КИївської області Грисюк Олена Василівна.

Згідно з квитанцією №ВС56-47В7-9693-СМК8, виданою AT «Універсал Банк», та платіжною інструкцією №91376 від 16.11.2023 року ОСОБА_1 перераховано приватному виконавцю Нордіо В.В. суму 475,22 грн., в призначенні платежу зазначено - стягнення за ВП №67190001 з виконання виконавчого документу: Виконавчий напис №108478 виданий 15.07.2021 документ видав: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. від 18.11.2023 у виконавчому провадженні №67190001 знято арешт з усіх рахунків позивачки та закрито виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням вимог, передбачених виконавчим документом.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

За загальним правилом статей15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Як установлено судом, виконавче провадження №67190001 від 20.10.2021 було відкрито на підставі виконавчого напису від 15.07.2021 № 67190001, вчиненого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В, сума заборгованості за договором № 00-1603722 від 29 липня 2020 року за якою склала 10200,00 грн, зазначені кошти були фактично стягнуті в порядку виконавчого провадження на користь відповідача.

Оскільки рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2023, яке набрало законної сили, спірний виконавчий напис, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення грошових коштів на користь стягувача ТОВ "Файна готівка", а саме 10200,00 грн., вважається такою, що відпала, у зв`язку з чим вказана сума підлягає поверненню ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог суд відмовляє виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі також - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень статті 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача або стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною сьомою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Як зазначено вище, здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти).

При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як зазначала ОСОБА_1 , на виконання виконавчого напису нотаріуса № 108478 від 15 квітня 2021 року із її заробітної плати в рамках виконавчого провадження № 67190001 були здійснені відрахування на погашення боргу на загальну суму 12794,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Подолянко І. А. від 20.10.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 6790001 було постановлено стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1020,00 грн., яка була сплачена позивачем одночасно з сумою заборгованості за кредитним договором (платіжна інструкція №90336 від 15.11.2023). Вказані грошові кошти є витратами виконавчого провадження, та не підлягають поверненню відповідачем як безпідставно стягнуте майно, оскільки правова підстава їх стягнення (виконавче провадження) не визнана протиправною відповідним рішенням суду. Крім того, до загальної суми яку позивач просить стягнути з відповідача включені суми у розмірі 599,04 грн. та 475,22 грн., які додатково були перераховані приватному виконавцю 15.11.2023 та 16.11.2023. Позивачем не надано доказів, які б давали підстави вважати, що ці грошові кошти були перераховані приватним виконавцем відповідачу та не є витратами виконавчого провадження, зазначені кошти не входять до суми заборгованості за кредитним договором, яка була стягнута з позивача на підставі виконавчого напису.

Отже суд висновує, що позовні вимоги, в частині стягненняна користь позивача 2594,26 грн., не підлягають задоволенню, оскільки вказані грошові кошти не були фактично отримані відповідачем за виконавчим написом.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18.

Щодо витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ейбатовим З.М. разом з поданням позовної заяви до суду надано попередній розрахунок, які позивач поніс чи очікує понести в зв`язку із розглядом справи, в якому зазначив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір №9А/2023 від 03.03.2023 року про надання правової допомоги. Попередній орієнтовний розрахунок вартості правової допомоги становить 11725,00 грн., який складається з: консультації клієнта (1 год., 1675 грн.), складання позовної заяви від 06.12.2023 року (4год., 6700,00 грн.), підготовка та подання відповіді на відзив (2 год., 1675,00 грн.).

29 січня 2024 року від представника позивача ОСОБА_2 , на адресу суду надійшла заява про стягнення судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій зазначив, що позивачкою були понесені витрати на правничу допомогу на загальну суму 10500,00 грн., які складаються з: консультації клієнта (1 год., 1675 грн.), складання позовної заяви від 06.12.2023 року (4год., 6700,00 грн.), підготовка та подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу (1 год., 1675,00 грн.). На підтвердження надав акт приймання передачі наданих послуг від 25.01.2024 року та звіт (розрахунок) про надання послуг з професійної правничої допомоги від 25.01.2024 року.

27 лютого 2024 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна готівка» Гмирі А.В. на адресу суду надійшла заява про зменшення витрат на професійну допомогу, в якій зазначив, що вказані позивачем витрати на правничу допомогу є значно завищеними, зважаючи на предмет позову та неспівмірність з ціною позовних вимог, а тому просив в цій частині витрати на правничу допомогу зменшити до 3000,00 грн.

27 лютого 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ейбатова З.М. надійшли заперечення на заяву про зменшення витрат на правову допомогу, в яких зазначив, що наданий розрахунок витрат є співмірним витраченому адвокатом часу, а посилання представника відповідача на невисоку ціну позову не свідчить про невеликий об`єм наданих адвокатом послуг з правової допомоги.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Представник відповідача подав на адресу суду заяву, в якій просив зменшити витрати на правничу допомогу до 3000,00 грн. виходячи з ціни позовних вимог та ступеня складності справи, вказав що вказана представником позивача сума є завищеною в розмірі консультацій та складенні заяви про стягнення витрат на правничу правову допомогу.

Суд знаходить підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 6000 гривень, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 березня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений Договір про надання правової допомоги №9А/2023. Договір не містить будь-яких відомостей щодо визначення позивачем та його адвокатом розміур гонорару за надання правничої допомоги у цій справі.

До суду надано звіт (розрахунок) про надання послуг з професійної правничої допомоги, що пов`язані з розглядом справи №953/11976/23 у суді першої інстанції від 25.01.2023, в якому зазначено які юридичні послуги були надані клієнту, кількість годин потрачених на послуги, вартість години роботи/послуги та вартість кожної послуги. Загальна вартість наданих послуг за вказаним розрахунком 10500,00 грн.

Актом приймання передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 25.01.2024 сторони підтвердили, що загальна вартість наданих послуг та виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 становить суму у розмірі 10500,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №б/н від 25.01.2024 прийнято від ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги №9А/2023 від 03.03.2023 суму у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) гривень, головним бухгалтером та касиром зазначений ОСОБА_2 .

Згідно звіту (розрахунку) про надання послуг з професійної правничої допомоги, що пов`язані з розглядом справи №953/11976/23 у суді першої інстанції від 24.01.2024 адвокат надав, а клієнт прийняв правову допомогу, а саме: консультація клієнта, складання позовної заяви від 06.12.2023 року та підготовка та подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, на виконання яких представник позивача загалом витратив 6 годин, а їх вартість склала 10500,00 грн.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, враховуючи наведене та положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача є обґрунтованими. Однак, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, суд не може погодитися із заявленою представником позивача сумою витрат на правову допомогу, яку позивач понесла, тому вважає таку безпідставно завищеною.

Зокрема, оплата наданої адвокатом правничої допомоги у розмірі 10500,00 грн., визначеної адвокатом, враховуючи такі критерії, як складність справи, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, є явно завищеною порівняно із ціною позову, оскільки його розмір складає 82% від розміру заявлених позовних вимог. Також суд звертає увагу на помилковість виконаних представником позивача розрахунків у сумі наданої ним правової допомоги в загальній сумі 10500.00 грн., зважаючи на долучений ним звіт від 25 січня 2024 року, в якому вартість наданих конкретних юридичних послуг складає відповідно 1675,00 грн., 6700,00 грн., 1675,00 грн.

Суд доходить до висновку, що складність спірних правовідносин (категорія справи), ціна позову, свідчить, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона позивача не є обґрунтованим хоча б з погляду на зазначені вище обставин.

Разом з цим, суд вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності, ціни позову, а також результатів розгляду такої справи, заяви відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення таких у розмірі 6000,00 грн.

Таким чином, витрати у розмірі 6000,00 грн. є співмірними із складністю справи, наданими послугами у суді, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивачки таких витрат у відповідному розмірі.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягуються з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 пред`явила одну вимогу майнового характеру (стягнення безпідставно набутих коштів) на суму (ціну позову) 12794,26 грн., тоді як суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог на суму 10200,00 грн, що становить 79,72 % від ціни позову.

За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України із ТОВ «Файна Готівка» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2413,92 грн (3028,00 х 79,72 % :100).

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, про повернення грошових коштів, стягнутих за виконавчим написом задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Файна Готівка» на користь ОСОБА_1 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчиненого 15.07.2021 та зареєстрованого у реєстрі за №108478.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЙНА ГОТІВКА» на користь держави судовий збір в сумі 2413,92 (дві тисячі чотириста тринадцять) гривень 92 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАЙНА ГОТІВКА» на користь ОСОБА_1 витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 299 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Харківський районний суд Харківської області з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, у разі відсутності заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач ТОВ «Файна Готівка», , місцезнаходження: 01001, місто Київ, вул. Софіївська, буд.10А,

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, місцезнаходження 49000, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд.93, офіс 3.

Суддя- Бобко Т.В.