Справа № 460/842/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П.
Провадження № 22-ц/811/2529/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця») звернулося в суд з позовом до Рясне-Руської сільської ради, правонаступником якої є Львівська міська рада, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалося на те, що під час виконання робіт з інвентаризації земель Державного територіально галузевого об`єднання «Львівська залізниця» та державної реєстрацiї права постійного користування земельними ділянками стало відомо про те, що на території Рясне-Руської сільської ради в смузі відведення Залізниці (в межах обслуговування залізничної колії відокремленим підрозділом «Підзамчівська дистанція колії» Залізниці) на 4км+765м ділянки Львів - Івано-Франкове на відстані 58м-60м від осі колії розташована земельна ділянка ОСОБА_1 , яка передана останній на підставі рішення № 549 Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 20 березня 2008 «Про передачу земель ділянки у власність» для ведення особистого селянського господарство в той час коли ширина смуги відведення Залізниці в даному місці становить 80 м від осі колії.

Площа перекриття земельної ділянки ОСОБА_1 з смугою відведення Залізниці становить 0,0423 га, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки Підзамчівської дистанції колії ДТГО «Львівська залізниця» від 09 грудня 2013 року та кадастровим планом перекриття смуги відведення Залізниці на території Рясне-Руська сільської ради земельної ділянки ОСОБА_1 , який виготовлено Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології».

Вважали, що вищенаведене рішення Рясне-Руської сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству та порушує право Залізниці на користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак підлягає визнанню незаконним з наступних підстав.

Згідно «Плану границ полоси отвода линии Львов-Яворов», виготовленого в 1950 році Транспроекткарвер, ширина смуги відведення на перегоні Львів-Яворів становить від 50м до 80м. Ділянка ОСОБА_1 починається на відстані 11,6м - 12м від осі колії. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затвердженого 30 січня 1963 Міністерством шляхів сполучення СРСР, «Положение о землях предоставленных транспорту», постановою Ради народних комісарів СРСР від 07 лютого 1933 №50, «Об упорядочении отвода земель для железных дорог», яке затверджено постановою Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 №83) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (постанова Центрального виконавчого комітету СРСР від 15 грудня 1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів.

Дані обставини підтверджуються також і п. 2 Положення про землі транспорту, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 №24, згідно якої «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому при зміні законодавства та введенні інституту державник актів в Земельному кодексі вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі, проте, всупереч зазначеному, частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність відповідача ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, де вона веде господарську діяльність у безпосередній близькості до залізничної колії.

Залізниця не зверталася із заявою у розумінні ст.142 ЗК України про припинення права користування земельною ділянкою та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення такої.

Відповідно до п. б) ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, отже, Рясне-Руська сільська рада не мала правових підстав виносити оскаржуване розпорядження про передачу земель у власність. В подальшому, на підставі оскаржуваного розпорядження було видано державний акт на земельну ділянку.

Просили визнати незаконним та скасувати рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20 березня 2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви.

В подальшому, 24 листопада 2014р. представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову, в якій покликалася на те, що в судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка передана ОСОБА_1 у власність 20 березня 2008 року на підставі рішення Рясне-Руської сільської ради «Про передачу земельної ділянки у власність» №548, «передати гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Рясне-Руське, Яворівського району Львівської області».

Враховуючи вищенаведене, просили суд визнати незаконним та скасувати рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20 березня 2008 року «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка надана ОСОБА_1 у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення №548 Рясне-Руської сільської ради від 20.03.2008 «Про передачу земельної ділянки у власність» в частині надання ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , яка була надана їй у приватну власність на підставі оскаржуваного рішення Рясне-Руської сільської ради; стягнути на користь Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» з місцевого бюджету судовий збір за розгляд цієї позовної заяви залишено без задоволення.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця».

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд безпідставно відкинув доводи Скаржника про підтвердження права AT «Укрзалізниця» на постійне користування землями смуги відведення лінії Львів-Яворів Львівської залізниці в адміністративних межах Рясне-Руської сільської ради та визнав неналежним доказом долучений до матеріалів справи План смуги відведення, розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1950 році.

Вказує, що суд першої інстанції в рішенні звертає увагу на те, що План не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження Скаржника про те, що ширина смуги відведення на даній ділянці становить 6.0 метрів, однак вищевказане твердження є не правдивим, оскільки, на сторінці 2 Плану границ полосьі отвода линии Львов-Яворов Львовской ж.д є «Условнньїе обозначение», де є умовне позначення «Границьі новой полосьі отвода с расстоянием от оси пути до межевьіх знаков».

Звертає увагу на висновки Верховного Суду у Постанові від 22.03.2023 по справі № 444/2298/18 (провадження № 61 -17451 св20), Верховний Суд вважає, що «Дійшовши помилкового висновку про те, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізничної дороги не є нравовснтновлюючим документом, суди не надали належної оцінки вказаному доказу та не перевірили, чи є AT «Українська залізниця» належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки, розташованої у межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізної дороги».

Стверджує. що ані у Земельному кодексі У РСР, ані у Земельному кодексі України, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не було такої підстави як не оформлення або не переоформлення раніше наданих прав.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 червня 2015 у справі №3-305гс15, від 06 липня 2015 у справі №3-399гс15, від 16 вересня 2015 року у справі №3-562гс15, від 30 вересня 2015 року у справі №3-586гс15, від 07 жовтня 2015 року у справі №3-590гс15; Верховного суду (Касаційного господарського суду) від 01 лютого 2018 у справі №909/277/16, від 14 березня 2019 у справі №918/1373/16; Верховного суду (Касаційного цивільного суду) від 03 жовтня 2018 у справі №466/1922/15-ц, від 31 жовтня 2018 у справі №466/190/14-ц, від 21 листопада 2018 у справі №466/6679/14-й, від 10 квітня 2019 у справі №466/413/15-ц, від 24 квітня 2019 у справі№2466/3056/14 та iнш.

Вважає, що оспорювана земельна ділянка у Скаржника не вилучалася. Згоди на вилучення даної земельної ділянки чи заяви про відмову від права користування земельними ділянками Скаржник не надавав, та про прийняття такого рішення Скаржник не повідомлений.

Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, що у приватній власності відповідачки ОСОБА_1 перебуває житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 лютого 2008 року №17874664, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26 лютого 2008 року серія НОМЕР_1 та технічним паспортом на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 05 лютого 2008року

20 березня 2008 року Рясне-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №548 «Про передачу земельної ділянки у власність», на підставі якого передано відповідачці у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,2500 га, що знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області.

На підставі рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області від 20 березня 2008р. №548 відповідачці ОСОБА_1 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №476350 від 12 жовтня 2010р. з якого вбачається, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:0:01:0649, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно опису меж даного державного акту від літери А до літери Б вказана земельна ділянка межує із землями загального користування (дорога).

Із фотознімків долучених до відзиву на позовну заяву вбачається, що між землями залізниці та земельною ділянкою відповідача знаходиться земельна ділянка, що перебуває у приватній власності іншої особи на якій розташований житловий будинок, а також дороги ( АДРЕСА_2 ) комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЗУ «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Наведене спростовує посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель транспорту та знаходиться в смузі відведення залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, діду ОСОБА_1 - ОСОБА_3 рішенням виконкому Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17 грудня 1976р. №473 було надано спірну земельну ділянку під забудову житлового будинку та допоміжних будівель в с. Рясне-Руська в розмірі 0,12 га.

У 1976 році районним архітектором було погоджено план земельної ділянки відведеної ОСОБА_3 на підставі рішенням виконкому Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17 грудня 1976р. №473.

17 грудня 1976р. представником технічного бюро при районному архітекторі ОСОБА_4 складено акт про те, що згідно рішення виконавчого комітету Яворівської районної Ради депутатів трудящих від 17 грудня 1976р. №473 було проведено в натурі відведення земельної ділянки загальною площею 1200 кв.м. розміщеної в с.Рясна-Руська в користування ОСОБА_3

01 серпня 1989р. ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_1 , половину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області і розташованих на присадибній земельній ділянці земель колгоспу «Нове життя», що підтверджується договором дарування від 01 серпня 1989р. посвідченого секретарем виконавчого комітету Рясне-Руської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за №14.

В подальшому після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_1 успадкувала вищевказаний житловий будинок.

Родинні зв`язки між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про народження від 15 листопада 1969р. серія НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 08 серпня 1987р. серія НОМЕР_3 .

25 травня 2006р. виконавчим комітетом Рясно-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №107, на підставі якого надано дозвіл ОСОБА_1 на добудову веранди, ванної кімнати, кухні, коридору, гаражу в АДРЕСА_1 .

20 травня 2010р. виконавчим комітетом Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області було прийнято рішення №120, яким надано дозвіл відповідачці ОСОБА_1 на будівництво сараю на приватизованій земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту обстеження спірної земельної ділянки від 24 червня 2015р., складеного та підписаного уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради вбачається, що на спірній земельній ділянці був розташований житловий будинок 1930 року забудови.

Отже, наведене свідчить про те, що на момент виготовлення в 1950 році Плану смуги відведення спірна земельна ділянка уже перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 .

З акту від 12 жовтня 2016р. встановлення обмірів кілометражу залізничного полотна колишньої залізничної колії Львів-Яворів, що проходила через населений пункт с. Рясне-Руське, згідно «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км 1950 года», по руху під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна» на, що посилається ДТГО «Львівська залізниця» складеного комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю Відповідача та інших жителів с.Рясне-Руська вбачається, що комісія дійшла висновку, що жоден позов, поданий ДТГО «Львівська залізниця» до Рясне-Руської сільської ради та мешканців с. Рясне-Руське не відповідає дійсності в частині місцезнаходження земельних ділянок. Зокрема, ДТГО «Львівська залізниця» у позовних заявах збільшила кілометраж приблизно на 70-80 метрів. Межа закінчується між Рясне-Руською сільською радою та Домажирською сільською радою (середина моста на Бірки це 4990 м. 87 см.). У позові ДТГО «Львівська залізниця» до ОСОБА_6 , ДТГО «Львівська залізниця» вказує закінчення межі ОСОБА_6 5020 м., що насправді знаходиться за мостом (на території Домажирської сільської ради), проте закінчення ділянки Бакай розташована на 4950 м., тобто перед мостом (на території Рясне-Руської сільської ради).

З акту обстеження спірної земельної ділянки від 24 червня 2015р. складеного та підписаного уповноваженими представниками Рясне-Руської сільської ради вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться на 4км+693м 4км+710м (тобто з 4693 м до 4710 м) з лівої сторони прив`язка до залізничної під`їзної колії Рясне-Кар`єрна, а не на 4км+745м-4км+765м (тобто з 4745 м до 4765 м) як про це зазначено в акті обстеження земельної ділянки від 09 грудня 2013р., який додано позивачем до позовної заяви.

12 жовтня 2016р. комісією в складі уповноважених представників Рясне-Руської сільської ради за участю відповідача та інших жителів с.Рясне-Руська було проведено візуальне обстеження технічного стану залізничного полотна під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», що проходить через населений пункт с.Рясне-Руське з 3000 м по 4990 м 87 см (середина моста на Бірки) про, що складено відповідний акт.

При візуальному обстеженні вказаного залізничного полотна, комісія дійшла одноголосного висновку, що подальша експлуатація під`їзної колії «Рясне-Кар`єрна», враховуючи її технічний стан, категорично неможлива, що також засвідчується довідкою експерта «Про візуальне обстеження під`їзної залізничної вітки Рясне-Кар`єрна» від 21 жовтня 2015р.

Крім цього, з фотознімків виготовлених 09 червня 2022р. та долучених до відзиву на позовну заяву вбачається, що на залізничному полотні земель залізниці ростуть кущі та дерева, дана колія не використовується за призначенням та перебуває в занедбаному стані.

Із листа Відділу Держземагентства в Яворівському районі Львівської області від 21 травня 2014р. №4227 вбачається, що ДТГО «Львівська залізниця» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради не оформлявся, кадастровий номер не присвоювався, межі земельної ділянки не встановлювались та не закріплювались межовими знаками. Документи, які підтверджують право користування ДТГО «Львівська залізниця» земельною ділянкою на території Рясне-Руської сільської ради відсутні.

Відділом Держземагентства в Яворівському районі Львівської області у листі від 08 квітня 2015р. №6-1321-0.211041/2-15 зазначено, що державні акти на право постійного користування земельною ділянкою ДТГО «Львівська залізниця» не реєструвались і не видавались, межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались.

У листі Відокремленого підрозділу «Служба колії» ДТГО «Львівська залізниця» від 12 лютого 2015р. №ПТ-6 зазначено, що через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району проходить залізнична колія Рясне-Кар`єрна, яка в 2001 році переведна в розряд під`їзної. Ділянку колії від станції Кра`єрна до станції Янів демонтовано в 1993-1994.

Відокремленим підрозділом «Львівська дирекція залізничних перевезень» ДТГО «Львівська залізниця» у листі від 17 лютого 2015р. №84 зазначено, що в селі Рясна-Руська була розташована залізнична станція Кар`єрна, яка з березня 1994 року закрита як роздільний пункт разом з перегоном Кар`єрна-Янів-Львівський.

З листа Державної адміністрації залізничного транспорту України від 21 серпня 2014р. №ЦЗМ-12/770 вбачається, що в адміністративних межах села Рясне-Руське Яворівського району Львівської області проходить під`їзна колія ВАТ «Кар`єроуправління», яка перебуває на балансі ВП «Підзамчівська дистанція колії».

З огляду на вищенаведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що під час обстеження земельної ділянки, за результатом якого було складено акт від 09 грудня 2013р. копію якого додано позивачем до позову, представники Підзамчівської дистанції колії керувались Планом смуги відведення, хоча на цей момент лінії Львів-Яворів, яка позначена у цьому Плані смуги відведення, не існувало і не існує на даний час, оскільки частину лінії Львів-Яворів, а саме ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їзної.

В апеляційній скарзі, скаржник вважає неправдивим твердження суду першої інстанції про те, що План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці та позначення відстані та одиниці виміру відстані.

Однак, колегія суддів не бере до уваги наведене, оскільки із копії Плану смуги відведення не вбачається, де саме знаходиться спірна земельна ділянка, яка її площа, розміри і що саме ця земельна ділянка належить відповідачу, а також те, що саме в цьому місці смуга відведення залізниці становить 80 м. План смуги відведення не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, відсутні позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення залізниці щодо спірної земельної ділянки становить 80 метрів.

Разом з тим, не заслуговують на увагу покликання в апеляційній скарзі на висновки Верховного суду України у Постанові від 22 березня 2023 по справі № 444/2298/18 (провадження № 61 -17451 св20), де Верховний Суд України вважав, що «Дійшовши помилкового висновку про те, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізничної дороги не є правовстановлюючим документом, суди не надали належної оцінки вказаному доказу та не перевірили, чи є AT «Українська залізниця» належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки, розташованої у межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізної дороги».

Оскільки, в суді першої інстанції представником ОСОБА_1 було подано клопотання (у порядку ч.6 ст.95 ЦПК України) з проханням витребувати у позивача оригінал «Плану границ полосы отвода линии Львов-Яворов Львовской железной дороги от 0 км до 48.66 км в админграницах Брюховичского, Ивано-Франковского и Яворовского районов Львовоской области 1950 г.» та схему накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту (с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району, яке було задоволено судом, однак, в судових засіданнях представником позивача не було представлено надано оригіналу схему накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту (с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району.

Дослідивши копію схеми накладки спірної земельної ділянки на землі ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці Львів Івано-Франково в межах населеного пункту с.Рясне Руське) на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району на якій міститься печатка для документів Науково-впроваджувальною фірмою «Нові технології», суд першої інстанції звернув увагу, що на даній схемі відсутня дата її складення, відсутнє прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка підписала цю схему, а позначення спірної земельної ділянки на копії Плану смуги відведення відрізняється від позначення спірної земельної ділянки на копії схеми накладки, що свідчить про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

З огляду на те, що позивачем не було надано оригінал вказаної схеми накладки, а відповідність поданої копії оригіналу викликає сумнів, колегія судів вважає, що суд першої інстанції в порядку ст. 95 ЦПК України дав належну оцінку вказаному доказу, визнавши неналежним доказом долучений до матеріалів справи План смуги відведення, розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1950 році.

Досліджуючи податкову декларацію суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що така не підтверджує позовні вимоги позивача, оскільки не несе інформації у яких саме межах знаходиться земельна ділянка, за яку позивач сплачує земельний податок.

В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду щодо форми акту обстеження земельної ділянки скаржника від 09 грудня 2013 року.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач без залучення уповноваженого суб`єкта самостійно встановив, що частина земельної ділянки ОСОБА_1 накладається на землі смуги відведення залізниці.

Разом з тим, колегія звертає увагу, що на пропозицію щодо проведення в даній справі в суді першої інстанції земельно-технічної експертизи представник позивача не погодився.

Відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003р. № 963-IV, ст. 15-2, 188 ЗК України від 25 жовтня 2001р. №2768-ІІІ, ст.244 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984р. №8073-Х та інших нормативно-правових актів, уповноваженим суб`єктом, який мав право самостійно встановлювати наявність чи відсутність такого адміністративного правопорушення як самовільне зайняття земельної ділянки та винність даної особи в його вчиненні, на момент складання Позивачем вказаного акту від 09 грудня 2013р., була Державна інспекція сільського господарства у Львівській області.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту б частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно до вимог частин першої, другої статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».

До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням статті 68 ЗК України.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі №3-305гс15-ц, Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316, статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору керувався, як нормами чинного земельного законодавства в частині регулювання правовідносин, що виникають між суб`єктами землекористування, так і нормами раніше діючого законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що у позивача відсутні належним чином оформлені документи на землі транспорту на території села Рясне-Руське Яворівського району Львівської області, із урахуванням того факту, що частину лінії Львів-Яворів, а саме ділянку колії від станції Кар`єрна до станції Янів було демонтовано в 1993-1994р.р., а залізничну колію Рясне-Кар`єрна, яка проходить через адміністративні межі с. Рясне-Руське Яворівського району, в 2001 році було переведено в розряд під`їзної.

У АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування. План смуги відведення стосується лінії Львів-Яворів, на який посилається позивач, на момент ухвалення рішення до матеріалів справи не був долучений, а тому не може вважатись правовстановлюючим документом на земельну ділянку.

За наведеного, не можуть заслуговувати на увагу посилання позивача про те, що спірна земельна ділянка входить в смугу відведення залізниці ширина якої на даній ділянці становить 80 м від осі колії.

Ураховуючи наведене, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у в матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки ОСОБА_1 ..

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із рішенням суду першої інстанції та зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції детально аналізуючи правові норми щодо земель транспорту, виходячи із норм ЗК України, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 березня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.