Справа № 564/2756/23
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя Грипіч Л. А.
з участю секретаря Вознюк Ю. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль заяву представника позивача-адвоката Остапенко В.С. про відшкодування судових витрат понесених позивачем у зв`язку з судовим розглядом справи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури ,
В провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 60 384, 00 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків та моральну шкоду в сумі 53 364, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимого - відмовити.

Після винесення судом рішення по справі, представник позивача - адвокат Остапенко В.С. подав до суду заяву в порядку ст.246 ЦПК України, в якій просив долучити до матеріалів справи докази понесених відповідачем в зв`язку з розглядом справи судових витрат та вирішити питання їх відшкодування позивачу.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 246 ЦПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Ознайомившись із змістом поданої заяви та враховуючи обставини справи, суд прийшов до висновку про вирішення питання про судові витрати без виклику учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання, заявлене до розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.246 ЦПК якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Розрахунок таких витрат і прохання стягнути ці витрати повинна містити перша заява по суті спору. Така вимога закріплена в ч. 1 ст. 134 ЦПК (попереднє визначення суми судових витрат), п. 9 ч. 1 ст. 175 ЦПК (вимоги до позовної заяви), п. 7, 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК (вимоги до відзиву). В цьому розрахунку сторона зазначає попередні і орієнтовні суми всіх судових витрат, які вона вже понесла або планує понести у зв`язку з розглядом судової справи.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивачем були заявлені очікувані судові витрати на правову допомогу у розмірі 5600,00 грн.

Крім того, представником позивача - адвокатом Остапенком В.С. під час проведення останнього судового засідання (11.11.2024), перед судовими дебатами, подано заяву про наміри сторони позивача подати до суду додаткові докази понесених витрат у зв`язку з судовим розглядом справи.

19 листопада 2024 року до суду надійшла заява представника позивача-адвоката Остапенко В.С. про відшкодування судових витрат понесених позивачем у зв`язку з судовим розглядом справи, в якій останній просив суд стягнути з відповідача на користь позивача, окрім судових витрат зазначених в позовній заяві в сумі 5600,00 грн.(орієнтований розрахунок судових витрат), також і судові витрати в сумі 5600,00 грн понесені позивачем під час судового розгляду справи.

Відтак вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка розглядається, подана у зв`язку із тим, що питання про розподіл судових витрат на правову допомогу у розмірі 11200,00 грн. залишилося не вирішеним.

Тобто, подана заява про вирішення питання про судові витрати відповідає вимогам чинного законодавства.

За результатами розгляду заяви по суті, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах », у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Так до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання розміру судових витрат понесених відповідачем, суд враховує наступне.

З аналізу норм кодексу про витрати на професійну правничу допомогу вбачається, що такими є витрати, сплачені на надання послуг адвокатами, які були понесені у відповідності до укладеного договору про надання правової допомоги та в подальшому підтверджені належними доказами.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, адвокат Остапенко В.С. надав орієнтований розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач, договір-доручення №85 про надання професійної правової допомоги від 14.08.2023, акт виконаних робіт від 17.08.2023, квитанцію від 17.08.2023 про оплату гонорара адвоката в сумі 5600 грн, акт прийому- передачі виконаних робіт від 18.11.2024, квитанцію на переказ готівки №71363858 від 18.11.2024 про оплату послуг адвоката в сумі 5600,00 грн.

Суд погоджується з визначеною сумою судових витрат на надання професійної правничої допомоги, оскільки представником позивача ОСОБА_2 підтверджено належними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення цих витрат з позивача.

З визначенням обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і оцінкою їх співмірності з розміром здійснених витрат, у суду питань не виникло.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи .

Однак, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (113 748 грн. (задоволені судом позовні вимоги) : 262 165 грн (заявлені позовні вимоги позивачем) х 100%= 43,39%) , то і судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених вимог, тобто в сумі 4 860,00 грн. ( 11200 грн.(витрати на правову допомогу) х 43,39% = 4860,00 грн. )

При цьому суд не приймає до уваги доводи про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами понесення позивачем таких витрат.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відтак, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.133, 134, 137, 141, 246, 260, 261, 266, 270, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №564/2756/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Хмельницький, Рівненська обласна прокуратура про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 860 (чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 6 грудня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч