Справа № 367/8440/18
Провадження №2/367/312/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ПАТ «ВФ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 4118,85грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017 р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна») та ОСОБА_1 була досягнута згода з усіх істотних умов і укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5505797 від 03.06.2004р. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до умов договору та умов користування мережами мобільного зв`язку, що є невід`ємною частиною зазначеного договору, та згоду з якими підтверджено підписом відповідача, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі оператора, особисто перевіряти залишок авансового платежу та вносити відповідні платежі за послуги, отримані за договором. Згідно п. 2.4.2. договору, боржник взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 2.4.6. договору). При цьому одна із сторін договору - ПрАТ «ВФ Україна», здійснила фактичні дії щодо виконання договору в повному обсязі. Станом на дату подання даної заяви відповідач не оплатив отримані ним послуги зв`язку ані самостійно, ані на підставі надісланих позивачем на його адресу рахунків, виставлених, починаючи із 31.01.2013 р. На підставі цього та відповідно до умов договору відповідач був відключений від мережі зв`язку ПрАТ «ВФ Україна». На адресу відповідача 25.05.2013 року позивачем була надіслана претензія № С1.12304904/05 з проханням терміново сплатити суму заборгованості. Проте, відповідач залишив її без задоволення, здійснивши оплату лише 22.05.2018 р. у розмірі 34 грн. 50 коп. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яка виникла з 16.02.2013 р. (дата, з якої виникло прострочення сплати за надані послуги) на момент звернення до суду із заявою становить 4 118 грн. 85 коп. 22.10.2015р. Ірпінським міським судом Київської області було видано судовий наказ до справі № 367/6452/15-ц за заявою ПрАТ «МТС Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Проте згідно ухвали № 367/6452/15-ц від 20.04.2018 р., виданої Ірпінським міським судом Київської області, судовий наказ по даній справі було скасовано. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Таким чином, дана позовна заява подана в рамках строку позовної давності. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПрАТ «ВФ Україна» (, Райфайзен Банк Аваль, рахунок 9211, МФО 380805) заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 4 118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 85 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позов не визнає в повному обсязі. Заявлені вимоги вважає необґрунтованими та спірними з наступних підстав. У відповідності до умов Договору та на підставі рахунку №А001612954 від 03 серпня 2011 року нею був внесений авансовий платіж у розмірі 50 грн., що було підставою для початку надання їй послуг. Аналіз надання послуг з 01 лютого 2012 року по 01.01.2013 року показав, що нею щомісячно здійснювались внесення авансового платежу , однак сума заборгованості зазначена 4089,59грн. Після використання авансових коштів рахунок завжди поповнювався і послуги в кредит надавалися в незначних розмірах. 08 лютого 2013 року вона отримала рахунок за телекомунікаційні послуги № від 31 січня 2013 року за розрахунковий період з 01 січня 2013 року по 31 січня 2013 року, в якому була зазначена сума заборгованості у розмірі 4089,59 грн. З таким рахунком вона не погодилась та подала позивачу вимогу. Однак відповіді надано не було, акт звірки провести відмовився. На її особисте звернення представник пояснив, що конфлікт врегульовано на її користь. Однак в подальшому позивач звернувся до суду та отримав судовий наказ, який в подальшому було скасовано. Крім того, знаючи, що між сторонами є спір, позивач не звернувся з позовом до суду в трирічний термін строку позовної давності, тому вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності звернення до суду та йому необхідно в задоволенні позову відмовити. Вважає, що рахунок, який заявив позивач до оплати, був виставлений всупереч чинному законодавству та умовам договору, адже вона не була попереджена договором про можливість неодноразового користування послугою при наявності від`ємного залишку у таких значних розмірах. Так, п.1.3. Умов користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» визначає, що кредитний ліміт - грошова сума, визначена Оператором окремо для кожного Абонента з кредитною формою розрахунків (післяплатою), на яку він може скористатися Послугами, Додатковими сервісами та Контент-послугами після закінчення грошей на особовому рахунку. Крім цього, у п.5.10. Умов вказано, що Оператор має право визначати рівень заборгованості Абонента з оплати послуг та/або суму кредитного ліміту для надання послуг на умовах наступної оплати, у разі перевищення якої скорочується перелік послуг чи припиняється їх надання. У зв`язку з тим, що службові документи, які були підставою для прийняття рішення щодо надання їй послуг при наявності від`ємного залишку, вона не отримала, причин вважати, що послуги надаються в кредит у таких значних розмірах, у неї не було. Також п.9.2. Умов встановлює, що Абоненту надається можливість користуватися послугою при наявності від`ємного залишку (кредитний ліміт), котрий залежить від кредитної історії Абонента та строку користування послугою. Всупереч даним вимогам та вимогам чинного законодавства. Оператор не встановив суму кредитного ліміту для мене особисто у Договорі чи в додатках до нього. Умови користування мережами мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» також не встановлюють ні конкретних сум, ні загальних вимог щодо визначення суми кредитного ліміту для абонентів з кредитною формою розрахунків. Оператор порушив норму Закону України «Про телекомунікації» з моменту укладення договору і до теперішнього часу та не попередив її про особливості користування послугами при наявності від`ємного залишку та про суму кредитного ліміту. В порушення вимог законодавства, оператор жодного разу (з урахуванням кожного наданого в кредит сеансу зв`язку) не призупинив надання послуг в той момент, коли кошти на особовому рахунку закінчилися. Звернувшись до суду з позовом, а раніше з заявою про видачу судового наказу, позивач ввів в оману суд і не надав до позовної заяви її вимогу, яку направляла стягувачу в 2013 році та просила з урахуванням того, що договір, укладений між нею та ПрАТ «МТС Україна», не відповідає вимогам чинного законодавства і не містить усіх істотних умов, що встановлені законодавством для цього виду договору; в зв`язку з тим, що оператор повинен був встановити кредитний ліміт, тимчасово зупинити надання послуг у момент закінчення коштів на особовому рахунку та попередити про це, а вона жодного разу не була попереджена, привести договір від 03 серпня 2011 року №5505797 про надання послуг мобільного зв`язку у відповідність до чинного законодавства. Таким чином із вищевикладеного очевидно, що позивач, подав заяву, яка суперечить тим обставинам та правовідносинам, які існували між ними та нормами діючого законодавства. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивачем через канцелярію суду подано додаткові пояснення згідно яких у звіті по історії балансу абонента відображено, що на початок січня 2013 р. (01.01.2013 р.) у відповідача на рахунку знаходилась сума 21 грн. 33 коп. Окрім цього, 22.01.2013 р. було внесено оплату 47 грн. 50 коп., після чого сума позитивного балансу стала 68 грн. 83 коп. Проте протягом 01.01.2013-31.01.2013 р. відповідач користувалася телекомунікаційними послугами, за що їй у кінці місяця було виставлено рахунок: за послуги зв`язку - 3913 грн. 81 коп. (включаючи ПДВ) та збір в пенсійний фонд - 244 грн. 61 коп., що в сумі становить 4158 грн. 42 коп. Враховуючи кошти, які були на балансі, сума заборгованості на кінець січня 2013 р. стала 4158 грн. 42 коп. - 68 грн. 83 коп. = 4089 грн. 59 коп. Всі ці відомості детально відображені у рахунку № від 31.01.2013 р., виставленому відповідачу. В подальші два місяці, коли виникла заборгованість, жодних оплат не здійснювалося. Виставлялися лише рахунки за надані послуги. За лютий 2013 р. (рахунок № від 28.02.2013 р.) - за послуги зв`язку - 30 грн. 00 коп. (включаючи ПДВ) та збір в пенсійний фонд - 01 грн. 88 коп., що в сумі становить 31 грн. 88 коп. Після цього від`ємний баланс становив 4121 грн. 47 грн. За березень 2013 р. (рахунок № від 31.03.2013 р.) - за послуги зв`язку - 30 грн. 00 коп. (включаючи ПДВ) та збір в пенсійний фонд - 01 грн. 88 коп., що в сумі становить 31 грн. 88 коп. Після цього від`ємний баланс становив 4153 грн. 35 грн. Після цього, у зв`язку із несплатою заборгованості відповідачу було припинено надання послуг та виставлено претензію № С 1.12304604 від 25.05.2013 p., в якій і відображена сума заборгованості - 4153 грн. 35 грн. Згодом, уже 22.05.2018 р. на рахунок відповідача було сплачено грошові кошти у сумі 34 грн. 50 коп., що також відображено у звіті по історії балансу абонента. У зв`язку з цим, сума заборгованості зменшилася, та на сьогоднішній день становить 4118 грн. 85 коп. (4153 грн. 35 коп. - 34 грн. 50 коп.), що і просить стягнути позивач.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив клопотання, згідно якого просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що між ПрАТ «ВФ Україна» (23.05.2017 р. перейменоване із ПрАТ «МТС Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5505797/ 1.12304904 від 03.06.2004р., згідно якого ОСОБА_1 був обраний - тарифний пакет GSM «Простий МТС» в який входили наступні послуги: міжнародна лінія, SMS, переадресування дзвінка, передача даних, WAP, мобільний інтернет, MMS, вам дзвонили, є зв`язок, додатковий пакет мережі, активація послуги «Ваші помічники», переадресація встановлена оператором, інформація про рахунок IVR, щомісячний рахунок в електронному вигляді формат «HTML», детальний рахунок у друкованому вигляді. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 2.4.2. договору, абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру при тимчасовому відключені в мережі мобільного оператора по всіх телефонах, зареєстрованих на його особистому рахунку. Фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом.

Розділ 2 договору містить права та обов`язки сторін, абонент, серед іншого, має право користуватись послугами в межах районів України, зазначених на карті зон для мереж отримувати інформацію про послуги, рахунки та залишки авансу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-ІV визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі: оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Відповідно до ч.1 ст. 42 Закону № 1280-ІV діяльність у сфері телекомунікацій, що передбачає використання обмеженого (радіочастотного та/або номерного) ресурсу, здійснюється після отримання відповідних ліцензії та/або дозволу (ліцензій та/або дозволів), необхідність отримання яких визначена законом.

Відповідно до ст. 32 Закону № 1280-ІV споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: 1) державний захист своїх прав; 5) вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; 6) безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; 14) відмовитись від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Згідно ч.2 ст. 37 Закону № 1280- ІV правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 39 Закону № 1280- ІV оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачі» № 1023-ХІІ споживач (він же - абонент) - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 9 ст. 15 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Відповідно до ст. 17 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного асортименту.

Згідно ст. 21 Закону № 1023-ХІІ крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 надано ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).

Відповідно до п. 14 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених НКРЗІ; 2) їх оплати споживачем.

Згідно із п.15 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів. Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково- інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його вебсайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.

У п. 35 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012 зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.

Згідно з умовами договору відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом встановлено, що ПрAT «ВФ Україна» свої зобов`язання за умовами договору виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу ОСОБА_1 послуги мобільного зв`язку.

При цьому факт та вартість надання послуг підтверджується звітом по історії балансу за заданий період по особовому рахунку № НОМЕР_1 абонента (платежі та баланс абонента з 01.01.2013 до 02.11.2018 від 02.11.2018), сформованого за допомогою автоматизованої (білінгової) системи «Платежі та баланс абонента» та рахунками за телекомунікаційні послуги: № від 31.01.2013, № від 28.02.2013р., № від 31.03.2013р., з яких вбачається, що сума заборгованості станом на 22.05.2018 року становить 4118,85грн.

Згідно з п. 2.4.2 договору відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за отримані послуги.

Згідно п. 3.3 Розрахунки за надані послуги та авансові внески абонент сплачує готівкою перерахуванням на поточний рахунок оператора або кредитною карткою в національній валюті України, або поповнює рахунок свого мобільного номеру за допомогою карток оплати. За наявності авансу рахунки повинні бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь якому разі до моменту фактичного використання авансу.

Проте рахунки у строк, передбачений договором, сплачені не були, у зв`язку з чим на адресу АДРЕСА_1 25.05.2013 була надіслана претензія № С 1.12304904/05, додатком до якої були наведені вище розрахунки, з проханням терміново сплатити суму заборгованості.

Твердження відповідача, про те, що укладений з позивачем договір не відповідає вимогам чинного законодавства і не містить усіх істотних умов, що встановлені законодавством для цього виду договору, не знайшло підтвердження жодним належним письмовим доказом, поданим ОСОБА_1 .

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 2.3.4. абонент має право відмовитися від послуг та припинити дію цього договору шляхом його розірвання після повного використання первинного авансу, внесеного абонентом згідно п. 1.3. договору. Станом на сьогоднішній день укладений між сторонами 03.06.2004 року договір 5505797/1.12304904 про надання послуг мобільного зв`язку не розірваний та не визнаний недійсним.

Що стосується позиції відповідача щодо пропуску передбаченого законодавством строку звернення до суду з даним позовом.

У відповідності до положень ст. 256 ЦК України та згідно ст. 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Даний правовий висновок висловлено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Окрім того, у п.1.5.10 вищенаведених Висновків ВСУ зазначено, що не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16).

Як вбачається із звіту по історії балансу абонента 22.05.2018 на рахунок відповідача було внесено грошові кошти на суму 34,50грн.

Позивачем 28.11.2018 року було подано до суду позовну заяв про стягнення заборгованості, а ще раніше 31.08.2015 року було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги.

Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами існували договірні правовідносини, що виникли на підставі Договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку на спеціальних умовах.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 509 Цивільного кодексу України надано визначення зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними умовами виконання зобов`язання, які встановлені статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником ОСОБА_1 послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку за договором, вичерпну інформацію про отримання послуг позичальником та наявність заборгованості.

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості.

Всупереч вищенаведеному, відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПрAT «ВФ Україна» в сумі 4 118,85 грн.

Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1 762,00 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 626, 628, 634 ЦК України, ст. 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» , заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 4118,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза