БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1229/24, cправа № 361/6224/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» лютого 2024 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, третя особи Головне Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належала

ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміром 3,76, умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в КСП «Зоря» село Світильня Броварського району Київської області, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0226553, виданим КСП «Зоря», розташовану на території Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області, на підставі рішення від 10 листопада 1996 року № 526.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне майно. У встановлені законом строки позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак оформити свої спадкові права не представилось можливим, оскільки нею не надано оригіналу правовстановлюючого документу на належну спадкодавцю земельну частку (пай), що підтверджується, наданою Броварською районною державною нотаріальною конторою відмовою у оформленні права власності на право на земельну частку (пай) від 19 червня

2015 року № 1664/02-14.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 грудня 2023 року дану справу прийнято до розгляду у загальному провадженні та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась. 29 лютого 2024 року її представник позивача ОСОБА_3 надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання представника не направила. 10 жовтня 2023 року від представника селищної ради Андруша О.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради.

Третя особа Головне Управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області у судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Суд розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 жовтня 2014 року Виконавчим комітетом Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області.

Факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_2 як між дочкою та батьком та відповідно належності позивача до кола спадкоємців за законом до майна померлого ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії

НОМЕР_2 .

Із матеріалів дослідженої судом копії спадкової справи № 7/2015 щодо майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 13 січня 2015 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Відповідно до листа Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області від 19 червня 2015 року за № 1664/02-14 ОСОБА_1 повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводить нотаріусом, після подання документів, що посвідчують право власності на майна спадкодавця та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі відсутності такого документу, позивачу рекомендовано звернутися до суду по питанню визнання права власності.

Згідно з відповіддю Управління Держземагенства від 10 лютого 2015 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку в адмінмежах Світильнянської сільської ради на ім`я ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) КВ № 0226553 не виготовлявся.

З листа Управління Держземагенства від 01 квітня 2015 року було вбачається, що до компетенції Управління не входить видача дублікатів сертифікатів на право на земельну частку (пай). Броварська райдержадміністрація не видає дублікатів сертифікатів на право на земельну частку (пай) на осіб, які померли, оскільки такі дії не передбачені чинним законодавством України.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області від

09 травня 2023 року № 731/19-23 вбачається, що у вказаній установі зберігається Книга № 1 реєстрації та видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Зоря» Світильнянської сільської ради, де наявний запис про видачу такого сертифікату серії КВ № 0226553 ОСОБА_2 (запис № 384 від 10 лютого 1997 року, підстава рішення № 526 від

10 листопада 1996 року).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до статті1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Водночас, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно з положеннями пункту 4.15 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції станом на 19 червня 2015 року), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Разом із тим вказана обставина не може бути підставою для позбавлення спадкоємця його спадкових прав чи підставою вважати, що спадкодавець не набув відповідних прав на вказане майно.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 23постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження./

За загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли об`єктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса, суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня

2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в пункті 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з пунктами 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об`єкт матеріального світу.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30 березня 2008 року

№ 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в пункті 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Також, відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначено, що у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємця з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , розміром 3,76 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Зоря» село Світильня Броварського району Київської області, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ/№ 0226553, виданим Колективним сільськогосподарським підприємством «Зоря», розташовану на території Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області, на підставі рішення від 10 листопада 1996 року № 526.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин