КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2917/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 березня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідачів солідарно на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 107756 грн., вартість експертної оцінки майна 7800 грн., моральну шкоду в розмірі 30000 грн., витрати по оплаті послуг правничої допомоги адвоката в розмірі 5000 грн.

Позов мотивувала тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Поверхом вище в квартирі АДРЕСА_2 проживають відповідачі, батько й донька, які впродовж багатьох років заливали її квартиру. Останнє залиття сталося 01 березня 2023 року і тривало з 13:00 до 16:30, про що складений акт від 06 березня 2023 року, в якому вказано, що причиною залиття квартири відбулося через витоки гарячої води внаслідок аварії на самостійно встановленій мешканцями рушникосушці квартири АДРЕСА_2 , відповідальність за сантехнічне обладнання і санітарний стан в квартирі несе власник (квартиронаймач) кв. АДРЕСА_2 . В результаті залиття квартири позивачці завдана матеріальна шкода на суму 107756 грн., в яку входить вартість пошкоджених підлоги, стін, стелі, ламінату, шпалер, лінолеуму та вартості необхідних для проведення ремонтних робіт, що підтверджується звітом від 20 березня 2023 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 . В зв`язку з залиттям квартири ОСОБА_3 впродовж останніх півроку не може нормально мешкати в своїй квартирі та користуватись електроенергією, боячись ураження електричним струмом, їй доводилось користуватись свічками та відмовляти собі у використанні електричних приладів. Враховуючи тривалість порушення прав позивача, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину її душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, вимоги розумності і справедливості, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Крім того, нею сплачено 7800 грн. за експертну оцінку майна, пошкодженого в результаті залиття квартири, та 5000 грн. на правничу допомогу.

Вказувала, що неодноразово зверталася до відповідача ОСОБА_4 з проханням добровільно відшкодувати збитки, або провести ремонтні роботи своїми силами, але відповідач відмовляється спілкуватися з позивачем.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття, в розмірі 107756 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати по проведенню оцінки заподіяної шкоди в сумі 7800 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., в решті позову відмовлено. Стягнуто з відповідачів в дохід держави з кожного 1139,58 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції проігноровано правові висновки Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 569/14230/15-ц щодо форми та змісту акту комісійного обстеження квартири, згідно яких присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою, в акті повинна бути відображена завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість).

Вказував, що судом проігноровано, що акт залиття квартири, який не містить вказаних реквізитів, не може бути належним та допустимим доказом заподіяння майнової шкоди (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 2-1974/11, від 22 травня 2019 року в справі № 640/8205/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 711/7670/16-ц, від 10 травня 2018 року в справі № 465/2120/14-ц).

Так, суд першої інстанції не врахував, що акт обстеження квартири не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачем вживались заходи для повідомлення відповідачів про прибуття комісії для складання зазначеного акту та про відмову відповідачів приймати участь у зазначеному дослідженні квартири позивача. Суд першої інстанції взагалі залишив поза увагою, що акт обстеження квартири позивача відповідачами не підписаний і причин цього не зазначено. Якщо всупереч установленим нормам відповідач не брав участі при огляді залиття квартири комісією, не був для цього запрошений, не мав можливості зауважити чи заперечити з питань огляду і не отримав під розписку акт про залиття, то розрахунки збитків на підставі такого акту не є достовірними.

Також судом першої інстанції не враховано, що у звіті про оцінку ринкової вартості не виконані вимоги ч. 7 ст. 102 ЦПК України, не зазначено, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, згідно якої у висновку експерта зазначається, що він підготовлений для подання до суду і експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Звертав увагу, що в акті обстеження квартири не вказано перелік пошкодженого майна, а сам звіт про оцінку квартири виготовлено через 20 днів після залиття, і також без присутності відповідачів, яких не було повідомлено про дату оцінки.

Крім того, в таблиці 1.1 «Опис ушкоджень і рік ремонту» у звіті, наданому позивачем, зазначено пошкодження меблів, шафи, при цьому в акті обстеження квартири чітко не вказано про виявлені вологі сліди чи будь-які ушкодження меблів та шафи, а отже дані витрати мають бути виключені.

Наголошував, що відповідачі є лише двома з п`яти співвласників квартири АДРЕСА_2 , а тому вони мають відшкодовувати позивачу заподіяну шкоду відповідно до ст. 360 ЦК України в межах доведених обставин, а саме в розмірі частини заподіяних збитків відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Вказував, що судом першої інстанції було стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000 грн., але позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Повідомляв, що є особою з інвалідністю ІІ групи, на підтвердження чого надав посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведених вимог закону, оскільки апеляційна скарга подана лише одним відповідачем ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_4 власної апеляційної скарги не подала і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєдналася, апеляційний суд, оцінюючи висновки суду першої інстанції та апеляційної скарги, виходить лише із тих висновків і доводів, які стосуються саме цього відповідача.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 08 жовтня 1997 року відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва, та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 січня 2012 року, згідно яких, позивачу належить частина квартири за вказаною адресою (а. с. 9 - 10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 (а. с. 15 - 17).

06 березня 2023 року комісією в складі головного інженера ЖЕД-203 Комісар В.М., інженера ЖЕД-203 Дмитренко Л.В. , майстра з експлуатації Слуцької М.М. складено акт про те, що ними 06 березня 2023 року проведено обстеження за зверненням мешканки квартири АДРЕСА_4 , щодо залиття її квартири з верхнього поверху кв. АДРЕСА_2 , що відбулося 01 березня 2023 року. Обстеження було проведено в присутності співвласників квартири АДРЕСА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . При обстеженні в квартирі АДРЕСА_5 виявлені сліди залиття: кімната пл. 17,0 кв.м., стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - ламінат; кімната пл. 10,1 кв.м., стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - ламінат; кімната пл. 11,7 кв.м., стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - лінолеум, кухня пл. 7,4 кв.м., стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - лінолеум, ванна кімната пл. 2,6 кв.м, стеля - гіпсокартон, фарба водоемульсійна, стіни - кахель, підлога - кахель. Також виявлено залиття балкону (лоджії), стеля, стіни - вагонка пластмасова, підлога - ламінат. Як наслідок, причиною залиття були витоки гарячої води з рушникосушки у ванній кімнаті з вищерозташованої квартири АДРЕСА_6 . Встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_7 відбулось через витоки гарячої води, внаслідок аварії на самостійно встановленій мешканцями рушникосушки квартири АДРЕСА_2 . Висновок: відповідальність за сантехнічне обладнання і санітарний стан в квартирі несе власник (квартиронаймач) згідно із законодавством в повному обсязі. Акт підписано членами комісії, наявний припис від руки, що з актом ознайомлена ОСОБА_3 (а. с. 14).

На а. с. 19 - 53 наявна копія звіту про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитків, заподіяного квартирі та майну, що знаходилось в ній на момент залиття за адресою АДРЕСА_8 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_5 20 березня 2023 року, згідно якого, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 107756 грн.

Згідно таблиці 1.1 «Опис ушкоджень і рік ремонту», в приміщеннях кімнат площею 14,9 кв.м., 10,1 кв.м., 17,0 кв.м. ушкоджено меблі, шафи з МДФ - деформація, відшарування, набрякання місцями, підлога (ламінат) - деформація, набрякання, стіни (шпалери) - плями, відшарування шпалер, стеля (фарба) - плями. В приміщенні коридору пл. 11,7 кв.м. ушкоджено стіни (шпалери) - плями, відшарування шпалер, стеля (шпалери) - плями, відшарування шпалер, підлога (лінолеум) - набрякання. В приміщенні кухні пл. 7,4 кв.м. ушкоджено стіни (шпалери) - плями, відшарування шпалер, стеля (шпалери) - плями, відшарування шпалер. В приміщенні ванни, туалету пл. 2,6 кв.м. ушкоджено стелю (фарба) - плями.

Вартість складення звіту про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитків, заподіяного квартирі та майну, що знаходилось в ній на момент залиття, становить 7800 грн. (а. с. 18).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц, від 23 лютого 2022 року в справі № 158/1981/20 (провадження № 61-12503св21).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 р. N 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила № 76), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Правилами № 76 передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства ), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Основними доказами, на які посилався позивач на підтвердження своїх вимог, є акт від 06 березня 2023 року на підтвердження факту залиття квартири саме відповідачем, та звіт про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі та її майну, що знаходилось в ній на момент залиття, від 20 березня 2023 року на підтвердження розміру збитків.

Судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно досліджено дані докази та встановлено, що 06 березня 2023 року комісією в складі головного інженера ЖЕД-203, інженера, майстра з експлуатації, складено акт про залиття, що трапилося 01 березня 2023 року. Вказаним актом зафіксовано сліди залиття квартири за адресою АДРЕСА_8 , зокрема: кімната 17,0 кв.м. стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - ламінат; кімната 10,1 кв.м. стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - ламінат; кімната 14,9 кв.м. стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - ламінат; коридор 11,7 кв.м. стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - лінолеум; кухня 7,4 кв.м. стеля - фарба водоемульсійна, стіни - шпалери, підлога - лінолеум; ванна кімната 2,6 кв.м. стеля - гіпсокартон, фарба водоемульсійна, стіни - кахель, підлога - кахель. Також виявлено залиття балкону, стеля стіни - вагонка пластмасова, підлога - ламінат.

Причиною залиття квартири за адресою АДРЕСА_8 у акті зазначено витоки гарячої води, внаслідок аварії на рушникосушці, самостійно встановленій мешканцями квартири за адресою АДРЕСА_9 .

Судом також встановлено, що для встановлення розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття від 01 березня 2023 року, позивач звернулася до оцінювача - суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_5 , та за проведення оцінки збитків сплатила 7800,00 грн.

Згідно зі звітом від 01 березня 2023 року, що складений ФОП ОСОБА_5 , загальний розмір матеріальних збитків, заподіяний власнику квартири за адресою АДРЕСА_8 після залиття, складає 107 756 грн.

Задовольняючи частково позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки з вини відповідачів, а саме через витоки гарячої води, внаслідок аварії на самостійно встановленій мешканцями рушникосушці в квартирі АДРЕСА_2 , сталося затоплення квартири позивача, внаслідок чого було пошкоджене майно, і вартість відновлювального ремонту оцінена суб`єктом оціночної діяльності у 107756 грн., вказана матеріальна шкода, а також витрати по сплаті проведення дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту в розмірі 7800 грн., підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Крім того, виходячи з обставин справи, принципу розумності та справедливості, судом визначено розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття квартири, в сумі 5000 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції надано належної оцінки доводам відповідача про те, що акт про залиття не є належним доказом наявності вини, та правомірно відхилено дані доводи з тих підстав, що акт у цілому відповідає вимогам, встановленим вищезазначеними Правилами № 76, а саме в ньому наведені дата та місце складання; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття. Зазначені у ньому дані відповідачем не спростовані, акт було складено в присутності спеціалістів.

Також судом зазначено, що обов`язкового складення акта безпосередньо у момент залиття Правила № 76 не вимагають.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Апеляційний суд враховує, що відповідач в апеляційній скарзі, вказуючи на невідповідність, на його думку, вимогам акту про залиття вимогам, викладеним у Правилах № 76, не спростовує своєї фактичної вини у залитті квартири позивача, не зазначає, хто, на його думку, є дійсним заподіювачем шкоди, натомість у відзиві на позовну заяву вказано, що відповідач діяла без злого наміру та не мала на меті затопити квартиру позивача, більш того, вже під час затоплення квартири, відповідач без жодного вагання, швидко зреагувавши, побігла допомагати сусідам ліквідувати проблему (а. с. 66).

Таким чином, відповідачем ОСОБА_4 опосередковано визнано власну вину у заподіянні шкоди позивачу внаслідок залиття квартири останньої.

Наведеними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу акту про залиття від 06 березня 2023 року, в зв`язку з чим апеляційний суд також відхиляє неспроможні доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивачем вживались заходи для повідомлення відповідача про прибуття комісії для складання зазначеного акту та про відмову відповідачів приймати участь у зазначеному дослідженні квартири позивача, а також доводи апеляційної скарги про відсутність у акті відомостей щодо обсягу необхідного ремонту приміщень квартири, переліку пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовної вартості.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26 вересня 2018 року в справі № 569/14230/15-ц щодо форми та змісту акту комісійного обстеження квартири, згідно яких присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою, в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 2-1974/11, від 22 травня 2019 року в справі № 640/8205/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 711/7670/16-ц про те, що акт залиття квартири, який не містить вказаних реквізитів, не може бути належним та допустимим доказом заподіяння майнової шкоди, від 04 вересня 2020 року в справі № 7612/46293/18, згідно якої звіт про оцінку вартості збитків складений у грудні 2017 року, що позбавило суди можливості зробити висновок про пошкодження майна саме подією залиття приміщення, що сталася у квітні 2017 року, є нерелевантними та відхиляються апеляційним судом, оскільки в даних справах судами встановлені інші відмінні обставини і вони виникли з інших правовідносин.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої шкоди, суд першої інстанції правомірно виходив із звіту від 20 березня 2023 року, складеного ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_3 , відповідно до якого, розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження її квартири після залиття, яке трапилось 01 березня 2023 року, станом на момент складання звіту становить 107 756,00 грн.

Доводи сторони відповідача в частині щодо завищення цін на послуги та матеріали судом першої інстанції правомірно відхилено з огляду на те, що жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди ним не надано.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками та враховує, що відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі не заявлялося власних клопотань про призначення в справі товарознавчої експертизи на спростування розміру шкоди, заявленого позивачем до стягнення, підвтердженого належними та допустимими доказами та задоволеного судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що у звіті про оцінку ринкової вартості не виконані вимоги ч. 7 ст. 102 ЦПК України, не зазначено, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, ч. 5 ст. 106 ЦПК України, згідно якої у висновку експерта зазначається, що він підготовлений для подання до суду і експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також, що обстеження здійснювалось у відсутності сторони відповідача, є помилковими, з огляду на те, що звіт про оцінку є загальним письмовим доказом, до якого не пред`являються вимоги відповідності як до висновку експерта, та оскільки обстеження об`єкта оцінки не вимагає обов`язкової присутності іншої сторони.

Апеляційний суд також не приймає помилкові доводи апеляційної скарги, що звіт про оцінку ринкової вартості не встановлює причину затоплення, тобто сам по собі у відсутність доказів затікання з квартири відповідача не має доказової сили, з огляду на те, що наявність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу встановлена судом першої інстанції не на підставі даного звіту, а всієї сукупності доказів, наявних у матеріалах справи, в тому числі з акту про залиття від 06 березня 2023 року та власних пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

Поданий позивачем звіт містить інформацію про предмет доказування, а саме визначення збитків, за формою і змістом відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п. 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, що вказує на можливість його використання для визначення матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок залиття квартири, що і було правомірно зроблено судом першої інстанції.

Також відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що відшкодування заподіяної шкоди в даному випадку має покладатись на кожного співвласника відповідно до ст. 360 ЦК України в розмірі частини заподіяних збитків відповідно до його частки у праві спільної часткової власності, та необхідність притягнення до участі в справі як співвідповідачів всіх співвласників квартири. Так, дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, позивач, визначаючи суб`єктний склад учасників справи, що є його процесуальним правом, вважала, що шкоду їй заподіяно діями саме відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву, повідомивши про наявність інших співвласників, не зазначила їх дані і не заявила клопотання про залучення їх до участі в справі.

Судом першої інстанції при оцінці даних доводів зауважено, що пред`явлення позову до одного з власників квартири не позбавляє його права у подальшому звернутися до суду з позовом до інших співвласників про захист своїх прав та стягнення понесених витрат на відшкодування шкоди.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їй майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням її майна, а також керувався принципами співмірності, розумності та справедливості, та зроблено висновки, не спростовані доводами апеляційної скарги, про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди з 30 000,00 грн. до 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх у її заподіянні, фактично зводяться до незгоди з правильними висновками суду першої інстанції, не ґрунтуються на ст. 23 ЦК України, якою безпосередньо віднесено до моральної шкоди душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що доводів щодо самого розміру моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, аргументи апеляційної скарги не містять, а необґрунтовано заперечується наявність будь-яких підстав для стягнення моральної шкоди взагалі, в зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої судовим рішенням з відповідачів на користь позивача.

Також судом першої інстанції зроблено правильні висновки, що оскільки позивачем доведені понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., то вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на її користь, і апеляційна скарга не містить доводів на спростування даних висновків.

Відтак, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 107756 грн. в повному обсязі, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження завдання майнової шкоди та її розміру, доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювачів, яка полягає у допущенні аварії на рушникосушці, самостійно встановленій мешканцями квартири за адресою АДРЕСА_9 , наслідком чого стало залиття квартири позивача, а відповідач, в свою чергу, не спростував своєї вини в заподіянні шкоди позивачу.

Визначаючи розподіл тягаря доведення, судом враховано, що у такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій або бездіяльності.

Відповідач, заперечуючи наявність вини у заподіянні шкоди та її розміру, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням, спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваного судового рішення, і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд враховує та погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незаконності стягнення судового збору з відповідача ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується наданим ним посвідченням.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини справи, не перевірив наявності у відповідача ОСОБА_1 пільг щодо сплати судового збору та дійшов передчасного та помилкового висновку про стягнення з нього судового збору в розмірі 1139,58 грн. в дохід держави, що не узгоджується з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1139,58 грн. ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині.

Оскільки позивач при поданні даного позову до суду не сплачувала судовий збір, будучи звільненою від його сплати з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», апеляційним судом не здійснюється перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні або скасуванню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1139,58 грн.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.