Єдиний унікальний номер судової справи: 487/9649/23
Номер провадження: 22-ц/812/478/24 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Голощаповою А.О.,

за участю: ОСОБА_1 , її представника - адвоката Качана Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом

Качаном Романом Юрійовичем

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Цуркана Р.С. в приміщенні того ж суду по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Миколаївська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2023 року адвокат Качан Р.Ю. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з квітня 2018 року проживала однією сім`єю як дружина та чоловік з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без реєстрації шлюбу в органах ДРАЦС. У вересні 2023 року ОСОБА_2 був призваний до Збройних Сил України за мобілізацією. 11 листопада 2023 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло сповіщення про те, що ОСОБА_2 зник безвісті під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Кринки, Херсонської області. За час проживання однією сім`єю як чоловік та жінка, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займались благоустроєм свого житла, мали спільних друзів, яких відвідували разом. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно купували предмети домашнього побуту, всі свята проводили разом в колі рідних та друзів. ОСОБА_2 часто приводив та забирав зі школи дітей заявниці: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчить довідка з навчального закладу. Більш того, під час перебування ОСОБА_2 у на службі ЗСУ, він надсилав кошти ОСОБА_1 на її утримання та утримання її дітей, водночас і ОСОБА_1 також надсилала ОСОБА_2 кошти на потреби. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали намір одружитись та подати заяву через за стосунок Дія, але не встигли.

Метою звернення ОСОБА_1 до суду із вказаною заявою зазначено те, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 їй необхідно для отримання права подальшого звернення до суду з питання оголошення його безвісті зниклим, а також реалізації права на спадщину, яка може відкритись у випадку оголошення ОСОБА_2 померлим.

Посилаючись на викладені обставини, адвокат Качан Р.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 просив встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з квітня 2018 року по вересень 2023 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Миколаївська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що встановлення факту, про який зазначає заявниця не має юридичного значення, оскільки із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою може звернутись кожна особа, яка заінтересована в зміні правового статусу. Крім того, не має юридичного значення встановлення такого факту з метою реалізації права на спадщину, оскільки на час подання заяви до суду відсутні відомості, що ОСОБА_2 помер або був оголошений померлим. Без попередньо встановлення таких обставин та фактів встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не має юридичного значення (з огляду на викладені у заяві обставини та мету звернення до суду).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, адвокат Качан Р.Ю. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на безпідставність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи. Зокрема заявниця при зверненні із заявою про встановлення факту зазначала, що встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як жінка та чоловік потрібно їй для створення умов здійснення нею особистих немайнових ячи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, у тому числі щодо реалізації її прав на звернення до державних і міжнародних установ з приводу розшуку ОСОБА_2 , звернення до суду із заявою про визнання його померлим, а також з метою реалізації її права на спадщину, яка може відкритись після оголошення ОСОБА_2 померлим. Більш того, встановлення зазначеного факту потрібно заявниці для отримання соціальних гарантій як дружини військовослужбовця який зник безвісті, у тому числі права на отримання його грошового забезпечення, що не можливо без встановлення факту проживання однією сім`єю як жінка та чоловік.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю - доповідача, заявницю та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).

Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту, про який зазначає заявниця не має юридичного значення, оскільки із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою може звернутись кожна особа, яка заінтересована в зміні правового статусу. Крім того, не має юридичного значення встановлення такого факту з метою реалізації права на спадщину, оскільки на час подання заяви до суду відсутні відомості, що ОСОБА_2 помер або був оголошений померлим. Без попередньо встановлення таких обставин та фактів встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не має юридичного значення (з огляду на викладені у заяві обставини та мету звернення до суду).

Між тим, з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засади судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Частиною сьомою статті 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 звертаючись до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з квітня 2018 року по вересень 2023 року, зазначала що метою звернення до суду із вказаною заявою є те, що встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 їй необхідно для отримання права подальшого звернення до суду з питання оголошення його безвісті зниклим, а також реалізації права на спадщину, яка може відкритись у випадку оголошення ОСОБА_2 померлим.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі за заявою ОСОБА_1 зокрема виходив з того, що встановлення факту, про який зазначає заявниця не має юридичного значення, оскільки із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою може звернутись кожна особа, яка заінтересована в зміні правового статусу.

Однак, з таким висновком погодитись не можна з огляду на таке.

Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ст. 43 ЦК України).

Розгляд судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою врегульовано главою 4 розділу ІV ЦПК України.

Заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна (ст. 305 ЦПК України).

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку (ст. 306 ЦПК України).

Отже, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою може бути подано заявником, тобто членом сім`ї, родичем до суду першої інстанції за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

З урахуванням встановленого, без визначення статусу ОСОБА_1 як жінки ОСОБА_2 , у неї не виникне право на звернення до суду із заявою про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім, а також на звернення до державних установ для отримання соціальних гарантій як дружини військовослужбовця.

Крім того, у іншій спосіб окрім як звернення до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, ОСОБА_1 визначити свій правовий статус як дружини військовослужбовця ОСОБА_2 , не може.

За такого, доводи апеляційної скарги є слушними, а висновок суду про закриття провадження у справі є помилковим.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 382ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Качаном Романом Юрійовичем - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 28 березня 2024 року.