У Х В А Л А

щодо вирішення заяви позивача

06.06.2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особо керівника відділу дізнання Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Пліщенко Аліни Володимирівни, ГУНП у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди за продовження бездіяльності відповідачів по кримінальному провадженні №0000020 від 12.08.2016,

ВСТАНОВИВ:

В підготовче засідання сторони не з`явився. Підготовче засідання проведене за відсутності сторін на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з поданими ними заявами, в яких вони просили про це.

08.05.2024 позивач подав заяву в якій просив:

- замінити відповідача ОСОБА_2 на ГУНП у Вінницькій області;

- вимогу №4 позову виклав у наступній редакції : «за продовжуючу «хамську» бездіяльність відповідача у вказаній кримінальній справі у його позові стягнути з відповідача через ДКС України моральну шкоду у розмірі 100000 грн»;

- витребувати у Жмеринської поліції вказану у позові кримінальну справу.

09.05.2024 через неявку позивача в судове засідання, для вирішення указаної заяви, підготовче засідання було відкладене на 06.06.2024.

Оскільки позивач вдруге не з`явився в підготовче засіданні і подав заяву про проведення підготовчого засідання у його відсутність, суд вирішує його заяву за його відсутності.

Щодо заміни відповідача на підставі ч. 2 ст. 51 ЦПК України, це можливо у разі коли позов поданий не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, або у справі є декілька вимог до різних відповідачів. Оскільки позов був заявлений до двох відповідачів ОСОБА_2 та ГУНП у Вінницькій області, тобто тієї особи, яка має відповідати за позовом, у позові заявлена лише одна позовна вимога, яка стосується двох відповідачів, тому заяву ОСОБА_1 про заміну відповідача ОСОБА_2 іншим, який є вже у позові, суд розцінює як відмову від позову щодо останньої, що слід вирішувати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Тому суд приймає заяву ОСОБА_1 про відмову від позову стосовно ОСОБА_2 .

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Тому суд приймає заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог, яку виклав у наступній редакції: «за продовжуючу «хамську» бездіяльність відповідача у вказаній кримінальній справі у його позові стягнути з відповідача ГУНП у Вінницькій області через ДКС України моральну шкоду у розмірі 100000 грн».

Щодо витребування доказів - кримінального провадження №0000020, суд вважає, що клопотанням про витребування доказів не відповідає вимогам визначеним ч.4 ст. 84 ЦПК України, адже в ньому не зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

При цьому суд зауважує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 222 КПК України, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визначають можливим.

Це означає, що суд не має права в порядку цивільного судочинства витребувати матеріали кримінального провадження у слідчого чи прокурора.

Разом з тим, згідно ст. 221 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний за клопотанням потерпілого надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення.

Отже, позивач не позбавлений самостійної можливості отримати усі необхідні докази з матеріалів кримінального провадження, та з дозволу слідчого або прокурора розголошувати їх.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. До компетенції суду не входить пошук місця знаходження доказів.

В силу вимог п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав, а не збирає докази замість таких сторін.

Тому заява ОСОБА_1 з клопотанням витребувати матеріали кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 49, 51, 84, 91, 255, 257, 260 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі відносно керівника відділу дізнання Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Пліщенко Аліни Володимирівни, в зв`язку з відмовою від позову позивача.

Прийняти заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог, у наступній редакції: «за продовжуючу «хамську» бездіяльність відповідача у вказаній кримінальній справі у його позові стягнути з відповідача ГУНП у Вінницькій області через ДКС України моральну шкоду у розмірі 100000 грн».

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в прядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду про закриття провадження у справі стосовно ОСОБА_2 , може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. В іншій частині. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ