УХВАЛА

11 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 755/5095/23

провадження № 61-16446ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної

у місті Києві державної адміністрації про відшкодування збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Управління соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації (далі - УСЗН Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації), в якому просив суд відшкодувати шкоду, заподіяну протиправними діями та бездіяльністю, з урахуванням індексу інфляції у розмірі: моральну шкоду у розмірі 2 134 855,00 грн, збитки та шкоду, нанесену здоров`ю у розмірі 456 215,00 грн, упущену вигоду у розмірі 274 342,00 грн, що в загальному становить 2 865 412,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 05 березня

2024 року, у задоволені позову ОСОБА_1 до УСЗН Дніпровської районної

у м. Києві державної адміністрації про відшкодування шкоди, нанесеної здоров`ю, моральної шкоди, шкоди у зв`язку з приниженням честі та гідності та стягнення упущеної вигоди відмовлено.

21 березня 2024 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою у зазначеній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

03 травня 2024 року ОСОБА_1 вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2024 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року у вищевказаній справі визнано неподаною і повернуто заявнику.

10 грудня 2024 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У постанові Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року зазначено, що повний текст постанови виготовлено 25 березня 2024, отже останній тридцятий день на касаційне оскарження припадає на 24 квітня 2024 року (середа).

Вперше представник заявника звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 21 березня 2024 року, тобто в межах строку подачі касаційної скарги.

Вперше подана касаційна скарга була повернута заявнику ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2024 року. У вказаній ухвалі судом не вирішувалося питання про поновлення процесуальних строків.

При розгляді вдруге поданої касаційної скарги Верховним Судом було поновлено строку подачі касаційної скарги.

Вдруге касаційну скаргу було повернуто заявнику ухвалою Верховного Суду

від 19 листопада 2024 року.

Втретє заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 10 грудня

2024 року.

У касаційній скарзі заявник вказав, що ухвалу про повернення касаційної скарги

від 19 листопада 2024 року він отримав 10 грудня 2024 року, однак не заявив обґрунтованого клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та не надав доказів поважності пропуску строку подачі касаційної скарги.

Оскільки заявником не заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та не надано відповідних доказів, касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для подання відповідного клопотання.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 05 березня 2024 року заявник визначає пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України вказуючи, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання про допит свідка, покази якого мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Проте заявник не зазначає, які норми закону порушив суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні його клопотання про допит свідка, та щодо встановлення яких саме обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, воно було заявлено.

Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 05 березня 2024 року заявник також вказує пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України, зазначаючи, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, проте справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Однак, саме лише посилання заявника на пункт 2 частини третьої статті 411 ЦПК України не свідчить про належне виконання заявником вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Крім того, підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 5 березня 2024 року заявник визначає пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Проте заявник не вказує, які саме докази не дослідив суд апеляційної інстанції.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Заявник не визначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Також, у порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України

у касаційній скарзі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 березня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць