ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

справа № 733/10/22

провадження № 61-9867св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Зайцева А. Ю., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач ? ОСОБА_1 ,

відповідачі: Парафіївська селищна рада Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Приватне акціонерне товариство «Нива-Плюс»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_10 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Парафіївської селищної ради Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та Приватного акціонерного товариства «Нива-Плюс» (далі ? ПрАТ «Нива-Плюс») про визнання протиправними та скасування рішень сесії Парафіївської селищної ради Чернігівської області, визнання незаконним поділу земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною на відчуження спірних земельних ділянок, а саме:

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0580 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_2 ;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0581 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0582 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0584 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_6 ;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0585 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_7 ;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0586 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_8 ;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0587 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_5 ;

земельної ділянки площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0583 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_9 .

Заяву мотивувала тим, що підставою для пред`явлення вказаної позовної заяви стало порушення відповідачами вимог ЗК України, Закону України «Про фермерське господарство» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У зв`язку з тим, що під час розгляду справи відповідачі можуть здійснити відчуження цих спірних земельних ділянок на користь третіх осіб, виконати рішення суду, у разі його ухвалення на користь позивачки, буде взагалі неможливо, а тому просить суд вжити наведені заходи забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову у справі накладено арешт із забороною на відчуження на: земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0580 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_2 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0581 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0582 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0584 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_6 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0585 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_7 ; земельну ділянку площею 1,8927 га кадастровий номер :10:000:0586 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_8 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0587 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_5 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0583 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_9 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки на підставі оспорюваних ОСОБА_1 рішень Парафіївської селищної ради Чернігівської області, у зв`язку з чим, враховуючи предмет позову, а також реальну можливість відповідачів здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірних земельних ділянок, з метою недопущення ускладнення розгляду справи і забезпечення подальшого виконання рішення суду, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на відповідні земельні ділянки, оскільки вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року апеляційну скаргу ПрАТ «Нива-Плюс» задоволено частково.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року скасовано в частині накладення арешту із забороною на відчуження на: земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0580 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_2 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0581 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0582 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0584 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_6 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0585 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_7 ; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0587 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_5 .

Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі в частині накладення арешту із забороною на відчуження на: земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0580 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_2 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0581 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0582 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0584 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_6 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0585 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_7 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку площею 1,8927 га, кадастровий номер :10:000:0587 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_5 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс».

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що в контексті розгляду даної справи необхідно зазначити, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною на відчуження щодо вказаних земельних ділянок, які перебувають у власності та у оренді у ПрАТ «Нива-Плюс», можуть чинити перешкоди у господарській діяльності даної юридичної особи.

Позивач заявляє позовні вимоги немайнового характеру про визнання протиправними та скасування рішень сесії Парафіївської селищної ради Чернігівської області, визнання незаконним поділу земельної ділянки та скасування реєстрації права власності на земельні ділянки. У разі задоволення судом вимог заявленого ОСОБА_1 позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню і, за вказаних обставин, суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову у обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Тому є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову щодо вказаних земельних ділянок не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд відмовив у задоволенні вимог апеляційної скарги ПрАТ «Нива-Плюс» щодо скасування ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною на відчуження на: земельну ділянку площею 1,8927 га кадастровий номер :10:000:0586 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_8 ; та земельну ділянку площею 1,8927 га кадастровий номер :10:000:0583 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), що належить ОСОБА_9 , оскільки у вказаній частині ухвала суду першої інстанції від 06 січня 2022 року не зачіпає права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПрАТ «Нива-Плюс». Тому ухвала суду першої інстанції від 06 січня 2022 року у вказаній частині підлягає залишенню без змін.

Аргументи учасників справи

04 жовтня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі, стягнути з ПрАТ «Нива-Плюс» судовий збір сплачений за подання касаційної скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року визнано за нею, ОСОБА_1 право на довічне успадковуване володіння земельною ділянкою площею 12,3 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства згідно з державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (справа № 733/1005/19). Зазначене рішення підтверджує її право на успадковану земельну ділянку. Суд апеляційної інстанції не надав своєї мотивації щодо такого права позивача на спірну земельну ділянку та проігнорував такі обставини.

Доводи апеляційної скарги та постанови апеляційного суду побудовані на припущеннях, адже ПрАТ «Нива-Плюс» не надав суду доказів порушення його права оскаржуваною ухвалою.

Встановивши, що право на земельну ділянку позивача підтверджено рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року (справа № 733/1005/19) та метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо відчуження вказаних земельних ділянок, що належать на праві власності відповідачам, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, врахувавши, що спосіб забезпечення шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо спірного майна є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову. Натомість апеляційний суд скасував законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на земельні ділянки, не спростувавши висновок суду першої інстанції, і належним чином не мотивував свій висновок.

У листопаді 2022 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивовано тим, що при вирішенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 заявлено до відповідачів позовні вимоги немайнового характеру і у випадку задоволення позову в цій частині таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки не матиме зобов`язального характеру, а тому запропонований позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими вимогами та неналежним засобом для усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі. Тому висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову шляхом накладення арешту із забороною відчуження на належні відповідачам земельні ділянки є помилковими та такими, що суперечать вимогам статей 149, 150 ЦК України. Саме таких висновків притримувався апеляційний суд, який в повній мірі надав оцінку порушенню ухвалою права ПрАТ «Нива-Плюс» на мирне володіння майном.

Позивачем не додано до заяви про забезпечення позову та/або до позовної заяви жодних доказів, які б якимось чином підтверджували факт знаходження земельної ділянки площею 12,3 га в межах земельних ділянок, на які судом першої інстанції накладено арешт із забороною відчуження. Позивач заявляє про наявність у нього прав на земельну ділянку у розмірі 12,3 га, тоді як накладення судом арешту із забороною на відчуження відбулось на вісім земельних ділянок, які у сукупності складають більше 15,14 га. Тобто, застосовані заходи забезпечення позову не є співмірними та виправданими. Ічнянський районний суд Чернігівської області не дослідив тих обставин, що позивач не є власником вказаних земельних ділянок, а лише звернулась до Парафіївської селищної ради із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для отримання земельної ділянки в постійне користування.

Таким чином, намір або реальне відчуження будь-ким з відповідачів вказаної земельної ділянки, жодним чином не вплине на правове становище позивача та не унеможливить та/або утруднить виконання рішення суду, у разі задоволення позовної заяви.

24 листопада 2022 року ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали відзив на касаційну скаргу в якому зазначають, що постанова апеляційного суду та ухвала суду першої інстанції прийняті з порушенням норм чинного законодавства, просили постанову апеляційного та ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволення вимог про забезпечення позову.

Відзив мотивовано тим, що позов із яким звернулася позивач (скасування рішення органу місцевого самоврядування) за своєю суттю є позовом немайнового характеру, тоді ж як забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно застосовується до позовів майнового характеру, окрім цього у заявлених позовних вимогам позивач не захищає своє право власності, оскільки як такого вона щодо спірних земельних ділянок не набула.

Апеляційний суд, приймаючи постанову на користь одних відповідачів, розділив наявність співмірності для окремих відповідачів, що є порушенням принципу рівності сторін. Земельні ділянки, що належать їм на праві власності, станом на дату подання позову та станом на зараз перебувають у довгостроковій оренді суб`єкта господарювання - ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ». При цьому позивач не залучив ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» в якості третьої особи на стороні відповідачів, хоча права ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» безпосередньо будуть обмежені у випадку задоволення вимог про забезпечення позову. При цьому, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлено коло осіб, права яких будуть безпосередньо порушені у випадку задоволення клопотання про забезпечення позову. Вони подали заяву до Ічнянського районного суду Чернігівської області про залучення ТОВ «ТАС АГРО ПІВНІЧ» у якості третьої особи, наразі така заява судом ще не розглянута.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року. Відкрито касаційне провадження в цій справі.

В ухвалі зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про поновлення строку для подання відзиву на касаційну скаргу. Продовжено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строк для подання відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2023 року зупинено касаційне провадження у справі № 733/10/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23).

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року поновлено касаційне провадження у справі № 754/5683/22.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що постанова суду апеляційної інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову про накладення арешту із забороною на відчуження на: земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0580, що належить ОСОБА_2 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0581, що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0582, що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0584, що належить ОСОБА_6 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0585, що належить ОСОБА_7 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0587, що належить ОСОБА_5 та перебуває в оренді у ПрАТ «Нива-Плюс». В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція Верховного Суду

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 рокуу справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що:

«38. Велика Палата Верховного Суду підтверджує сформульовані нею у справах № 914/1570/20, № 381/4019/18 висновки та додатково зазначає таке.

40. Після набрання чинності Законом № 2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

41. Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

42. Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

45. Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

54. Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, як уже зазначалося вище, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваного договору, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.

55. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів.

57. Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні.

63. У справі № 910/8298/21 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду з посиланням на правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18, зазначив: «У випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду».

64. З урахуванням наведених Великою Палатою Верховного Суду мотивів цієї постанови підстав для відступу від висновків, що містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та на які послався Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, немає».

Установивши, що між сторонами виник спір з приводу правомірності набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки на підставі оспорюваних ОСОБА_1 рішень Парафіївської селищної ради Чернігівської області, враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, який обґрунтовано порушенням прав позивача на земельну ділянку шляхом її поділу та подальшої передачі у власність відповідачам, реальну можливість відповідачів здійснити протягом розгляду справи дії щодо відчуження спірних земельних ділянок, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на спірні земельні ділянки, що вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки у випадку відчуження відповідних земельних ділянок це ускладнить подальше виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, тобто можливість поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду.

Тому за обставин цієї справи вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, який спрямований на збереження існуючого становища у спірних правовідносинах до завершення розгляду справи, і саме ці земельні ділянки є предметом спору. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав ПрАТ «Нива-Плюс», яке зверталось з апеляційною скаргою. Суд апеляційної інстанції висновку про те, що застосований захід забезпечення позову може чинити перешкоди у господарській діяльності ПрАТ «Нива-Плюс», не обґрунтував. При цьому колегія суддів враховує, що інші відповідачі - власники спірних земельних ділянок ухвалу суду першої інстанції не оскаржували, заяв про приєднання до апеляційної скарги ПрАТ «Нива-Плюс» не подавали.

Суд апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростував та зробив помилковий висновок щодо неспівмірності застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки не врахував, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача.

За таких обставин апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову в оскарженій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23), дають підстави для висновку про те, що постанова суду апеляційної інстанції в оскарженій частині ухвалена без додержання норм процесуального права. Оскільки апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції в оскарженій частині і залишає в цій частині в силі ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви.

Порядок розподілу судових витратвирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішенняу справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною на відчуження на: земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0580, що належить ОСОБА_12 та перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0581, що належала ОСОБА_4 та на час подачі позову належить Приватному акціонерному товариству«Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0582, що належала ОСОБА_3 та на час подачі позову належить Приватному акціонерному товариству «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0584, що належить ОСОБА_6 та перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0585, що належить ОСОБА_7 та перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Нива-Плюс»; земельну ділянку кадастровий номер :10:000:0587, що належить ОСОБА_5 та перебуває в оренді Приватного акціонерного товариства «Нива-Плюс» скасувати.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2022 року в зазначеній частині про задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову залишити в силі.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Чернігівського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року в скасованій частині втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

А. Ю. Зайцев

Є. В. Краснощоков