Справа № 346/3748/22
Провадження № 22-ц/4808/1385/24
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Фединяка В.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Васильковським В.В., 21 серпня 2024 року у м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив :

У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивувала тим, що їй на праві власності належить автомобіль марки Audi A3 номерний знак НОМЕР_1 . 10 лютого 2022 року відповідачка, керуючи вказаним автомобілем у м. Коломия по вул. В.Атаманюка, не вибрала безпечної швидкості руху та допустила зіткнення з будинком, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2022 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2022 року, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно висновку №СЕ-19/109-22/8454-АВ експертного автотоварознавчого дослідження від 29.08.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A3 номерний знак НОМЕР_1 з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 90 657,00 грн. Зазначає, що оскільки вина відповідачки повністю підтверджена судовим рішенням, то є підстави для відшкодування матеріальної шкоди. Також відшкодуванню підлягають інфляційні втрати та 3 % річних, адже з моменту вчинення відповідачкою ДТП за участі належного позивачці автомобіля, внаслідок чого він отримав пошкодження, у ОСОБА_1 виник обов`язок по відшкодуванню шкоди, який остання прострочила.

Крім того, позивачка зазначає, що після ДТП з вини відповідачки вона перебувала на лікуванні стаціонару КНП «Коломийська центральна районна лікарня» з 11.02.20022 по 18.02.2022 з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, забій м`яких тканин голови, обличчя. Вона зазнала фізичного болю, запаморочення, втрати свідомості. Вказане стало причиною стресів, фізичної та моральної втоми, безсоння тощо, що принесло їй значні моральні страждання.

За наведених доводів просила стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в загальній сумі 103 496,27 грн, з яких 90 657,00 грн вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, 11 259,60 інфляційних збитків, 1579,67 грн 3% річних, а також моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 серпня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в загальній сумі 103496, 27 грн, з яких 90 657,00 грн. - вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля; 11 259, 60 грн - інфляційних збитків; 1579,67 грн 3% річних за користування грошовими коштами; 5000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1134,97 грн сплаченого судового збору та 8000,00 грн витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Звертає увагу, що судом тричі була призначена експертиза у цій справі за мотивованими клопотаннями відповідача, який вважав, що поданий до позовної заяви висновок експерта не є належним та достовірним доказом підтвердження шкоди. Так, у наданому позивачем висновку всупереч частини 5 статті 106 ЦПК відсутня вказівка на те, що висновок підготовлено для подання до суду, а експерт не повереджався про кримінальну відповідальність відповідно до статей 384, 385 КК. Вказана експертиза проводилась за відсутності відповідачки, яка не повідомлялась про її проведення. Експерт під час проведення дослідження використовував сумнівні фотозображення пошкодження автомобіля та протоколи огляду, не пересвідчився та не порівняв пошкодження транспортного засобу згідно протоколу огляду із тими, які були описані під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП. Висновок не був виготовлений на вимогу суду, а для проведення товарознавчої експертизи відповідачем ставились додатково інші запитання, вирішення яких може мати значення для правильного вирішення справи. Проте, вперше судова експертиза не була проведена через недбалість експерта, який не належним чином повідомив сторін про проведення експертизи. Вдруге експертиза не була проведена через те, що експертна установа повернула ухвалу без виконання, не зважаючи на здійснення відповідачкою повної оплати вартості експертизи. Втретє експертиза не була проведена з тих підстав, що експертна установа не надсилала відповідачці жодних вимог для оплати, що призвело до безпідставного повернення матеріалів до суду.

Крім того, суд, зазначивши, що розгляд справи здійснюється за правилами загального провадження, ухвалив оскаржуване рішення в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд не відклав справи за клопотанням адвоката відповідача після відновлення провадження, та вирішив справу по суті за відсутності сторін.

Вважає, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що ОСОБА_3 в ніч з 09 на 10 лютого 2022 року в м. Коломиї вживала велику кількість алкоголю. З метою уникнення відповідальності за статтею 130 КУпАП, діючи умисно, достовірно знаючи, що відповідачка не мала права на керування транспортними засобами та відповідних навичок, переконала її в необхідності керувати автомобілем марки «Ауді А3». При цьому позивачка порушила п.2.9 ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється передавати керування транспортними засобами особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним. Надалі позивачка сама раптово схопила кермо та повернула його, внаслідок чого і відбулось ДТП, в результаті якого автомобіль отримав пошкодження.

Відповідно до постанови Коломийського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області по справі про адміністративне правопорушення серїї БАБ №311586 від 03 жовтня 2022 року на ОСОБА_3 накладено штраф за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, а саме передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 лютого 2023 року залишено без задоволення адміністративний позов представника ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування цієї постанови.

Відтак, скаржниця посилається на висновок Верховного Суду, висловленого в постанові від 10 червня 2022 року у справі №686/10026/16-ц, відповідно до якого у випадку заподіяння шкоди особою, яка не має прав, але допущена до керування, суб`єктом відповідальності є водій та власник транспортного засобу.

Правом на подання відзиву сторона позивача не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання позивачка та її представник повторно не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце судового засідання. Натомість представник позивачки подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без нього та його довірительки.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 та її представник доводи апеляційної скарги підтримали. Зазначили, що вина в скоєному ДТП є спільною з позивачкою, оскільки остання передала відповідачці керування транспортним засобом, хоча достовірно знала про відсутність в неї навиків водіння. Відтак, погоджуються, що тільки половина вартості завданої шкоди автомобілю підлягає відшкодуванню з відповідачки.

Обговорюючи питання призначення судової товарознавчої експертизи, ОСОБА_1 та її адвокат Вінтоняк Н.М. відмовились від заявленого в апеляційній скарзі клопотання, визнавши недоцільність проведення ще однієї експертизи по наявних в справі матеріалах, зважаючи на те, що автомобіль вже відремонтований.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не в повній мірі відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено заподіяння їй шкоди, а також вина відповідачки у заподіянні шкоди. Розмір майнової шкоди, інфляційних збитків та 3% річних суд вважав підтвердженим відповідним висновком експерта та розрахунком. Що стосується моральної шкоди, то суд вважав, що її розмір в повному обсязі не доведено, а тому зменшив її розмір до 5000,00 грн.

Проте повністю з цими висновками колегія суддів не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи згідно постанови Коломийського міськрайонного суду від 08 квітня 2022 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 липня 2022 року по справі №346/779/22 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (а.с.7-11 т.1).

Судами встановлено, що 10.02.2022 року о 00 год. 40 хв. в м. Коломия, по вул. Василя Атаманюка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «АUDI А3» номерний знак « НОМЕР_1 », не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та допустила наїзд на будинок № 17 по вказаній вулиці, внаслідок чого пошкоджено цей автомобіль та будинок, чим завдано збитків власнику зазначеного об`єкта нерухомості. Так, внаслідок вказаної ДТП зазначений автомобіль марки «АUDI А3» отримав пошкодження лівої передньої дверки, буфера, капоту, правого переднього крила та відірвання диску правого переднього колеса.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-22/8454-АВ від 29.08.2022 року встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику наданого на дослідження автомобіля марки Аudi А3 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 10.02.2022 становила 218790, 00 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки Аudi А3 реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 10.02.2022 становила 90657,00 грн. (а.с. 13-26 т.1). У висновку вказані пошкодження вітрового скла, лівих передніх дверей, правого та лівого порогів, переднього бамперу, правого та лівого передніх коліс, передньої правої фари, оббивки нижньої правих передніх дверей, бачка склоомивача, лівого дзеркала заднього виду, тяги стабілізатора, правої рульової тяги, захисного кожуха правого гальмівного диску, правої амортизаційної стійки, правої піввісі, правого поворотного кулака.

Згідно ремонтної калькуляції № 8454-АВ від 28.08.2022 року вартість робіт 8 097, 50 грн, загальна сума фарбування 19 965,99 грн, загальна сума запчастин 199 517,94 грн, вартість ремонту 227 581,43 грн (а.с. 27-29 т.1).

Відповідно до копії виписки №1238 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у стаціонарі з 11.02.2022 р. по 18.02.2022 р. Діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м/тканин голови, обличчя (а.с. 35 т.1).

Постановою Коломийського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №311586 від 03 жовтня 2022 року на ОСОБА_3 накладено штраф в розмірі 3400,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУПАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 лютого 2023 року залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в особі Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 122-124). При цьому суд відзначив, що він вважає встановленою ту обставину, що ОСОБА_5 перед тим, як передала керування автомобілем (марки: Audi, моделі: A3, номерний знак: НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , не перевірила чи має остання при собі, посвідчення на право керування транспортними засобами такої категорії. Хоча показання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є різними, в частині мотивів передачі ОСОБА_5 керування машиною ОСОБА_1 , вони однакові у тому, що ОСОБА_5 знала про відсутність у ОСОБА_1 навіть навиків керування транспортним засобом у вигляді автомобіля, і що вона тільки вчиться керувати транспортними засобами. Відповідно ОСОБА_5 не могла не усвідомлювати, що ОСОБА_1 не тільки не мала при собі посвідчення на право керування транспортним засобом, а й не мала взагалі права керування її транспортним засобом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналіз загальних положень про відшкодування шкоди (статті 1166-1194 ЦК України) свідчить про те, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала транспортним засобом, у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (частини четверта статті 1187 ЦК України) або перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Під неправомірним заволодінням транспортним засобом необхідно розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

Зі змісту частини четвертої статті 1187 ЦК України вбачається, що особа неправомірно заволодіває транспортним засобом внаслідок недбалості (необережності) власника.

Разом з цим, допуском до керування транспортним засобом особи, яка не має права ним керувати, визнається усна чи письмова згода, розпорядження, вказівка власника, у володінні якого перебуває транспортний засіб.

Допуск до керування транспортним засобом особою, яка не має права ним керувати, відбувається через умисні дії власника транспортного засобу.

Відповідно до загальних принципів права відповідальність за умисні дії (бездіяльність) завжди є більш суворою, ніж відповідальність за дії (бездіяльність), вчиненні через необережність.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

На момент ДТП транспортним засобом керувала ОСОБА_1 , яка не мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, тобто власником було протиправно передано право користування винній у ДТП особі.

Тому заподіяння позивачу шкоди стало можливим також через неправомірні дії самого власника транспортного засобу, які полягають у передачі керування транспортним засобом особі, яка не мала права керування, що у подальшому призвело до настання для позивача негативних наслідків. Наведене свідчить про те, що між умисними неправомірними діями власника транспортного засобу та шкодою, існує причино-наслідковий зв`язок.

Таким чином, шкоду позивачу завдано спільними взаємопов`язаними сукупними діями водія транспортного засобу та його власника.

Особливості відповідальності осіб, спільними діями яких завдано шкоди, визначені положеннями статті 1190 ЦК України.

Частина 2 статті 1190 ЦК України надає суду можливість встановити часткову відповідальність осіб, спільними діями яких завдано шкоди.

Такі висновки зроблені в Постанові Верховного суду від 10 червня 2020 року у справі №686/10026/16-ц.

Частина друга статті 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то, залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини), розмір відшкодування зменшується.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/109-22/8454-АВ від 29.08.2022 року є належним та допустимим доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля марки Аudi А3 реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 90 657,00 грн. Зокрема, предметом висновку експерта було дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. У висновку зазначено використані експертом матеріали при проведенні експертного дослідження, а також, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Таким чином, висновок експерта є обгрунтованим.

Разом з тим покладення судом першої інстанції тільки на ОСОБА_1 зобов`язання з відшкодування всієї шкоди, завданої власнику автомобіля, є несправедливим. Колегія вважає, що оскільки ОСОБА_6 неправомірно використовувала автомобіль внаслідок недбалості власника транспортного засобу ОСОБА_3 , яка ввірила їй керування, то з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 підлягає до відшкодування 50 % шкоди, завданої її діями в розмірі 45 328,50 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів індексу інфляції та 3% річних, то суд першої інстанції виходив з того, що у порядку, передбаченому ст. 625 ч.2 ЦК України з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження №12-14гс18) підлягають стягненню відповідні суми.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення».

Разом з тим, по своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц (провадження № 61-12530св18).

По своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи, що завдала шкоди) щодо його виконання.

В даному випадку, між сторонами договір про відшкодування шкоди не укладався. Рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, яке не виконувалось відповідачем, не ухвалювалось.

За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення ОСОБА_1 не настало, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивачки трьох відсотків річних та інфляційних втрат, що повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 757/3725/15-ц, провадження № 61-12530св18.

Крім завданих матеріальних збитків ОСОБА_3 також просила стягнути з відповідачки 10 000,00 грн моральної шкоди.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, встановивши, що позивачці спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, які пов`язані із больовими відчуттями, необхідністю звернення до лікарів для відновлення стану здоров`я, колегія приходить до висновку, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи наявність в діях самої відповідачки вини, що призвело до негативних наслідків, розмір відшкодування моральної шкоди за вище вказаних обставин в розмірі 2 500,00 грн є необхідним та достатнім.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд зазначивши, що розгляд справи здійснюється за правилами загального провадження, ухвалив оскаржуване рішення в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, колегія відхиляє.

Так, ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження суд не постановляв. Передбачені частиною 4 статті 274 ЦПК підстави, які виключають розгляд цього спору в порядку спрощеного позовного провадження також не встановлені.

Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до наданих доказів позивачка у цій справі понесла витрати на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 12 000,00 грн. Відтак, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пропорційно задоволених позовних вимог належить стягнути 5 000,00 грн судових витрат, понесених на правову допомогу в суді першої інстанції.

Зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами. Такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання колегії, є справедливим та обґрунтованим.

Частиною першою статті 376 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 45 328,50 грн (сорок п`ять тисяч триста двадцять вісім гривень п`ятдесят копійок) та моральну шкоду в розмірі 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_2 ) 5 000,00 грн судових витрат, понесених на правову допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2024 року.