Справа № 301/1758/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" червня 2024 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
в с т а н о в и в :
Національна академія внутрішніх справ звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Відповідач зазначене рішення не оскаржував, тим самим визнав його. 20.12.2016 року рішення суду набрало законної сили.
Згідно довідки відділу фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної академії внутрішніх справ, відповідач не відшкодував кошти на виконання рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28.11.2016 року у справі № 301/1817/16-ц.
Ухвалою Іршавського районного суду від 14.05.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, справу просив розглянути без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 39, 56-61).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, поважність неявки не підтвердив, відзиву на позов не подав (а.с. 62-63).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з таких підстав.
Рішенням Іршавського районного суду від 28.11.2016 року по цивільній справі №301/1817/16-ц стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, за період з 01.09.2010 року по 15.03.2014 року у сумі 37404,42 грн. та 1378 грн. судових витрат, тобто в загальній сумі 38782,42 грн.

Дане рішення суду набрало законної сили 20 грудня 2016 року.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 станом на день звернення з даним позовом до суду не сплатив присуджені до стягнення за рішенням суду витрати в загальній сумі 38782,42 грн.

Згідно з ч.5 ст.11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто, між сторонам виникли спірні правовідносини щодо невиконання відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання за рішенням суду.

Позивач посилається на те, що загальна сума 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 рішення Іршавського районного суду від 28.11.2016 року про сплату боргу у сумі 37404,42 грн. та 1378 грн. судових витрат, становить 19538,71 грн. боргу, з яких: 16043,79 грн. інфляційне збільшення від суми заборгованості, 3495,71 грн. 3% річних від суми заборгованості.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем здійснено за період з 03.05.2021 року по 03.05.2024 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Надання кредитору можливості стягнення процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав одразу після порушення боржником умов договору (постанова ВП ВС від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16).

Отже, позивач повинен довести суду, що боржником не сплачено суму боргу, або сплачено не у повному обсязі, а також, що стягувачем приймалися активні дії щодо повернення боргу, що дає підстави нарахувати відсотки та інфляційні витрати за весь час прострочення.

Попри те, що в матеріалах справи наявна копія рішення Іршавського районного суду 28.11.2016 року по цивільній справі №301/1817/16-ц, яким з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь Національної академії внутрішніх справ вартість навчання, до позовної заяви не надано ні доказів звернення вказаного рішення до виконання, ні доказів існування виконавчого провадження, ні доказів не виконання рішення суду. Тобто позивачем не надано суду доказів того, що ним приймалися якісь міри щодо стягнення боргу та виконання рішення суду.

Позивачем також не надано доказів існування основної суми заборгованості відповідача 38782,42 грн. за рішенням Іршавського районного суду від 28.11.2016 року на даний час, за несплату якої були нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

У той же час, згідно результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 05.06.2024 року, 06.03.2017 року було відкрито виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 , за заявою стягувача Національної академії внутрішніх справ, яке станом на 05.06.2024 року завершено. Підстав та дати завершення виконавчого провадження інформація, що є в загальному доступі, не містить (а.с.64).

Відтак, позивачем не надано доказів наявності підстав для нарахування відповідачу ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).

У зв`язку з недоведеністю позовних вимог щодо існування боргу, суд не перевіряє наданий позивачем розрахунок заборгованості інфляційних втрат і 3% річних.

Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги Національної академії внутрішніх справ є недоведеними і такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідач відзиву на позов не подав.

Згідно з ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 11, 15, 16, 625 ЦК України, ст. 12, 13, 141, 263-265, 279, 280 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення боргу в сумі 19538,71 грн. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06 червня 2024 року.

Головуюча: М. О. Пітерських