провадження № 22-ц/824/3610/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення пені, інфляційних втрат, три відсотки річних, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі - 68 324 грн. 74 коп., три проценти річних, що становлять - 13 497 грн. 74 коп. та пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 114 219 грн. 08 коп., а всього 196 041 грн. 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 вересня 2018 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, на 344 км+ 600 м автодороги Київ - Чоп сталося зіткнення між вантажним автомобілем «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом «ГКБ 8352», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2019 року винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, визнано ОСОБА_3 та йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України останній звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно майнової шкоди, пов`язану, як із тяжким ушкодженням його здоров`я, так і значного матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження та знищення належного йому майна. Позивач зазначає, що йому встановлено другу групу інвалідності. Крім того, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та хвилюваннях, що пов`язані із пошкодженням транспортного засобу, порушенням звичайного способу життя, тривалим знаходженням на лікуванні у медичних закладах. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» на підставі полісу № АМ/5467510 від 18 серпня 2018 року зі страховим лімітом у 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, та 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. Розмір франшизи складає 2 000 грн. Окрім того, згідно з полісом № АМ/5467511 від 18 серпня 2018 року цивільно-правова відповідальність водія причепу «ГКБ 8352», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди також була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» зі страховим лімітом у 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, та 200 000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю. Розмір франшизи становить 2 000 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, проте листом № 4891/13 від 30 жовтня 2019 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ним не було подано протягом одного року з дня настання ДТП заяву про виплату страхового відшкодування та наявність вироку суду про задоволення цивільного позову і стягнення частини заподіяної шкоди з винної в ДТП особи. Вважаючи таку відмову необґрунтованою, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на свою користь 75 430,01 грн. за період тимчасової втрати працездатності, 184 598,19 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням, 67 014 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, 200 000 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної майну, та 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_1 витрат на лікування в сумі 3 430,45 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності в сумі 57 067,64 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності в сумі 67 014,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 6 547,13 грн. Вказане судове рішення виконано відповідачем 27 квітня 2023 року. Оскільки позивач звернувся до відповідача 20 вересня 2019 року із необхідними документами про виплату страхового відшкодування з урахуванням п.36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика виникло прострочене виконання грошового зобов`язання з 19 грудня 2019 року, (тобто з 91 дня після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування) і по дату його фактичної виплати - 27 квітня 2023 року, що складає 1 226 днів.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Європейський страховий альянс» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за період з 19 грудня 2019 року до 31 травня 2022 року та відмовити у вимогах щодо стягнення 53 580,24 грн. за цей період, застосувати позовну давність до вимог про стягнення 3 % річних за період з 19 грудня 2019 року до 31 травня 2020 року та відмовити у вимогах щодо стягнення 1 802,49 грн. за цей період, застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат за період з 19 грудня 2019 р. до 31 травня 2020 року та відмовити у вимогах щодо стягнення 3 595,48 грн. за цей період.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що прострочення виплати страхового відшкодування у відповідача настає на 91 день - з дня отримання страховиком саме заяви про виплату страхового відшкодування. Судом першої інстанції не взято до уваги доказ фактичного отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування саме 15 жовтня 2019 року - копії конверту позивача з відбитком поштового штемпелю Укрпошти про відправку 12 жовтня 2023 року, а також наданої самим же позивачем інформації Укрпошти про відстеження руху цього відправлення, засвідченої власним же підписом ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Київського апеляційного суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №752/4968/21 з тими ж самими учасниками спору, яким встановлено: «20 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про подію та надав документи, які в подальшому доповнені на вимогу страховика, з понесенням витрат щодо оплати перекладу документів у розмірі 2 633,17 грн. (а.с. 100, 101-102, 103, 104-106, 107-109, 110, 113, 154 - 165 том 1). 15 жовтня 2019 року відповідачем ПрАТ «Європейський страховий альянс» було отримано заяву позивача ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування (а.с. 166, том 1)». Отже, прострочення виплати страхового відшкодування настає на 91 день - 13 січня 2020 року, з дня отримання страховиком - відповідачем у справі саме заяви про виплату страхового відшкодування (з 15 жовтня 2019 року), а не будь-якого іншого документу, поданого страховику. Крім того, суд першої інстанції не застосував за заявою відповідача позовну давність до вимог позивача про стягнення пені за період про стягнення пені за період з 19 грудня 2019 року до 31 травня 2022 року, враховуючи дату його звернення до суду (31 травня 2023 року). Отже, сума пені, інфляційного збільшення боргу, 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування має розраховуватись з 13 січня 2020 року з врахуванням строку спеціальної та загальної позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі жодним чином необґрунтовані та безпідставні, а вимоги - такі, що не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції цілком законно визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Сума розрахунку часу заборгованості починається з 19 грудня 2019 року по 27 квітня 2023 року. Кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання у цей період становить 1 226 днів. Разом з тим, апелянт у своїй апеляційній скарзі просить суд застосувати позовну давність до частини заявлених позовних вимог. У свою чергу, позивач категорично не погоджується із твердженнями відповідача. Верховний Суд у своїй сталій та багаторічній практиці щодо даного предмету спору неодноразово вказував, що оскільки застосування способу захисту майнового права та інтересу у вигляді сплати 3% річних так само як і інфляційні втрати на суму боргу, а також подвійної облікової ставки НБУ не є неустойкою, підстав для застосування спеціальних (скорочених) строків відповідно до ст.258 ЦК України немає. Крім того, у даному випадку позовна давність переривалась шляхом пред`явлення позову у справі № 752/4968/21 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування. Також, усі строки загальної і спеціальної позовної давності було продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 21 вересня 2018 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, на 344 км. + 600 м. автодороги Київ - Чоп сталося зіткнення між вантажним автомобілем «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом «ГКБ 8352», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок якого він, ОСОБА_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2019 року винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, визнано ОСОБА_3 та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України останній звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік.

Позивач ОСОБА_1 20 вересня 2019 року звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про настання ДТП та надав документи, необхідні для здійснення виплат.

Листом № 4891/13 від 30 жовтня 2019 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ним не було подано протягом одного року з дня настання ДТП заяву про виплату страхового відшкодування та наявність вироку суду про задоволення цивільного позову і стягнення частини заподіяної шкоди з винної в ДТП особи.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року рішення Голосіївського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування витрат на лікування в сумі 3 430,45 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності в сумі 57 067,64 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності в сумі 67 014 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 6 547,13 грн.

На виконання постанови Київського апеляційного суду відповідачем перераховано 27 квітня 2023 року на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 134 059,22 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові внески та виконувати інші умови договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує про те, що 21 вересня 2018 року, приблизно о 21 годині 15 хвилин, на 344 км. + 600 м. автодороги Київ - Чоп сталося зіткнення між вантажним автомобілем «КАМАЗ 55102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із причепом «ГКБ 8352», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок якого він, ОСОБА_1 , отримав тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно до вироку Рівненського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2019 року винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, визнано ОСОБА_3 та йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України останній звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком один рік.

Зазначав, що у результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно майнової шкоди, пов`язаної, як із тяжким ушкодженням його здоров`я, так і значного матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження та знищення належного йому майна.

Позивач неодноразово звертався до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявами про виплату страхового відшкодування, проте листом № 4891/13 від 30 жовтня 2019 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що ним не було подано протягом одного року з дня настання ДТП заяву про виплату страхового відшкодування та наявність вироку суду про задоволення цивільного позову і стягнення частини заподіяної шкоди з винної в ДТП особи.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року рішення Голосіївського районного суд міста Києва від 13 вересня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_1 витрат на лікування в сумі 3 430,45 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності в сумі 57 067,64 грн., страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності в сумі 67 014,00 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 6547,13 грн.

Вказане судове рішення виконано відповідачем 27 квітня 2023 року. Оскільки позивач звернувся до відповідача 20 вересня 2019 року із необхідними документами про виплату страхового відшкодування з урахуванням п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика виникло прострочене виконання грошового зобов`язання з 19 грудня 2019 року, тобто з 91 дня після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування) і по дату його фактичної виплати - 27 квітня 2023 року, що складає 1 226 днів.

Оцінюючи зазначені доводи позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Сума розрахунку часу заборгованості починається з 19 грудня 2019 року (91-ий день після звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування) по 27 квітня 2023 року (день виплати страхового відшкодування).

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо початку розрахунку заборгованості саме з 19 грудня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 20 вересня 2019 року звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про настання ДТП та надав документи, необхідні для здійснення виплат.

Відповідно до п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, прострочення виплати страхового відшкодування у відповідача настає на 91 день - з дня отримання страховиком саме заяви про виплату страхового відшкодування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався доводами позивача про те, що заява позивача від 20 вересня 2019 року була прийнята спеціалістом ПрАТ «Європейський страховий альянс» особисто, а отже посилання відповідача на те, що заява про виплату страхового відшкодування не була отримана страховиком не підтверджуються матеріалами справи.

Разом з тим, такі висновки суду першої інстанції є помилковими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки не підтверджені жодним належним та допустим доказом у справі.

При цьому, постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року при розгляді справи №752/4968/21 встановлено наступні обставин:

«20 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий альянс» із повідомленням про подію та надав документи, які в подальшому доповнені на вимогу страховика, з понесенням витрат щодо оплати перекладу документів у розмірі 2 633,17 грн. (а.с. 100, 101-102, 103, 104-106, 107-109, 110, 113, 154 - 165 том 1).

15 жовтня 2019 року відповідачем ПрАТ «Європейський страховий альянс» було отримано заяву позивача ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування (а.с. 166 том 1).»

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи наведене, прострочення виплати страхового відшкодування настає на 91 день - 13 січня 2020 року з дня отримання страховиком - відповідачем у справі заяви про виплату страхового відшкодування (з 15 жовтня 2019 року), а не будь-якого іншого документу, поданого страховику.

Таким чином, твердження позивача, що строк для прийняття рішення відповідачем та виплата страхового відшкодування повинен розраховуватись з 20 вересня 2019 року, є помилковим та не відповідає прямій нормі спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, на що обґрунтовано посилається відповідач в апеляційній скарзі.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та задовольняючи позовні вимог виходив з невірної дати розрахунку часу заборгованості, висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України, є підставою до скасування рішення суду першої та ухвалення нового по суті вимог позивача.

Відтак, розрахунок заборгованості, яку просить стягнути позивач, починається з 13 січня 2020 року та закінчується 27 квітня 2023 року. Кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання у цей період становить 1 201 день.

З урахуванням зазначеного, виходячи з основної суми боргу, яка становить 134 059,22 грн., розмір трьох відсотків річних за вказаний період становить 13 222 грн. 64 коп. (134 059, 22*3%*1201 днів/365 днів).

Крім того, сукупний індекс інфляції за період з 13 січня 2019 року по 27 квітня 2023 року складає 150,664755 (за виключенням з розрахунку позивача індексу інфляції за січень 2020 року). Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу 134 059, 22 грн. за період з 13 січня 2019 року по 27 квітня 2023 року складає 67 920,78 грн. (134 059,22*150,664755-134 059,22).

Щодо подвійної облікової ставки НБУ апеляційний суд виходить з наступного.

Так, наданий позивачем розрахунок подвійної облікової ставки НБУ є обґрунтованим та не спростований відповідачем.

При цьому, з урахуванням дати початку розрахунку заборгованості, а саме 13 січня 2020 року, подвійна облікова ставка НБУ в загальному розмірі 114 219,08 грн. підлягає зменшенню.

А, саме, нарахована облікова ставка за період з 19 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 1 289,17 грн. стягненню не підлягає.

Облікова ставка за період з 01 січня 2020 року по 30 січня 2020 року підлягає стягненню частково, а саме з урахуванням дати прострочення зобов`язання - 13 січня 2020 року та буде складати 1 780, 13 грн. (13 січня 2020 - 30 січня 2020 року: 13,50 (облікова ставка НБУ); 134 059,22 (Сума боргу) x (2 x 13,50 : 366 ) x 18 днів (прострочення) : 100).

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування положень ст. 267 ЦК України до вимог позивача про стягнення пені, для яких встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.

Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю

Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач звернувся до суду із відповідним позовом 31 травня 2023 року.

Поряд із цим, за змістом пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року № 928 внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» - із зміною, внесеною постановою Кабінету Міністрів України від 27 травня 2022 року № 630, і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» згідно з якими було продовжено дію карантину до 31 грудня 2022 року.

Встановлений на території України карантин неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 65 скасовано з 30 червня 2023 року на всій території України карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Тобто, на час звернення позивача до суду із позовом про виплату страхового відшкодування карантин діяв. А, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки звернувшись до суду з відповідним позовом позивач не пропустив такі строки.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотки річних задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», місце знаходження: вул. Ямська, 28, літ «А», м. Київ, ідентифікаційний код - 19411125, на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , 111 743 (сто одинадцять тисяч сімсот сорок три) гривні 15 копійок - пені, 13 222 (тринадцять тисяч двісті двадцять дві) гривні 64 копійки - трьох відсотків річних, 67 920 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 78 копійок інфляційних втрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.