Справа № 463/2837/23
Провадження № 2/463/181/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

адвокат Кульчицький О.С., діючи на підставі ордеру серії ВС №1198739 від 6 квітня 2023 року в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до відповідача, відповідно до якого просить: збільшити частку ОСОБА_3 у спільній квартирі АДРЕСА_1 з 1/2 до 7/10; здійснити поділ спільного сумісного майна сторін у наступний спосіб: виділити у приватну власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_4 на його частку у спільній квартирі АДРЕСА_1 ; компенсувати ОСОБА_4 вартість його частки у спільній квартирі АДРЕСА_1 ; визнати та зареєструвати за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму понесених судових витрат.

Позов мотивує тим, що з 12 березня 2021 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстровано шлюбі, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/5288/22, що набрало законної сили 22 лютого 2023 року. Вказує, що у шлюбі в сторін народилися спільні неповнолітні діти, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на дату подання позовної заяви діти проживають спільно з позивачем, відповідач не дбає про матеріальне забезпечення, догляд, лікування дітей та ухиляється від участі в їх утриманні, що ставить їх у невигідне матеріальне становище.

Вказує, що за час перебування у шлюбі подружжям придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 25,6 кв.м., та кухні, загальна площа квартири 52,5 кв.м., до квартири належить кладова в цоколі площею 3,1 кв.м. Титульним власником даної квартири є відповідач, таку набуто за договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2021 року, де покупцем є ОСОБА_4 , а продавцем ОСОБА_7 , згідно з п.4 даного договору дружиною покупця була надано згоду на купівлю ним квартири. Зазначає, що станом на дату подання позовної заяви відповідач перешкоджає доступу до спільної квартири позивачу, а також спільним дітям сторін, оскільки відповідач відмовляється добровільно вирішити даний спір, у позивача виникла необхідність звернутись до суду з метою поділу спільного майна подружжя та захисту інтересів дітей.

Повідомляє, що у позивача відсутнє інше нерухоме майно, в тому числі призначене для проживання, вказана вище спірна квартира, яка є у спільній сумісній власності сторін, є єдиним нерухомим майном позивача. Звертає увагу на те, що факт реєстрації місця проживання позивача не підтверджує право власності на нерухоме майно за вказаною адресою, станом на дату подання позовної заяви позивач не працює, оскільки здійснює догляд за спільною з відповідачем новонародженою дитиною.

Посилається на положення ст.ст. 60, 69, 70 СК, ч.ч. 2, 3 ст. 325, ч. 3 ст. 368 ЦК України, висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, та вказує, що керуючись презумпцією спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, у позивача є законне право власності частки спірної квартири.

Звертає увагу на передбачену ст. 70 СК України можливість відступлення від засади рівності часток подружжя вказуючи, що факт спільного проживання дітей з позивачем підтверджується договором оренди від 24 лютого 2023 року, а ухилення відповідача від участі в догляді та утриманні дітей може бути підтверджено показами свідків.

Також посилається на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19, та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» щодо присудження неподільних речей одному з подружжя та присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно та вказує, що володіючи фінансовою можливістю надати компенсацію відповідачу його частки у спільній квартирі позивач внесла на депозитний рахунок суду суму, яка відповідає частці відповідача у спільній квартирі та є достатньою для компенсації вартості такої частки.

Повідомляє, що спільне користування сторонами оспорюваною квартирою є неможливим, оскільки площа квартири не є достатньою для спільного проживання сторін з врахуванням визначеної ст. 47 Житлового кодексу України норми жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 кв.м., при загальній площі квартири в 52,5 кв.м нормальне проживання чотирьох осіб в такій квартирі не є можливим. Окрім того вказує, що за час спільного проживання відповідач систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство стосовно позивача, що підтверджується копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника, долученими до позову, відтак вважає, що спільне проживання сторін у спірній квартирі створюватиме не лише нездорову атмосферу для зростання та виховання дітей, а і реальну загрозу для життя та здоров`я позивача та спільних дітей сторін.

Щодо неподільності майна вказує, що спірна квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, виділити частину власності в натурі не дозволяють технічні характеристики житла, неможливо надати кожному співвласникові окремий санвузол та вхід до квартири, окрім того будь-які перепланування не припустимі, адже можуть завдати шкоди майну та інтересам інших власників квартир у будинку. А щодо вартості майна, яке підлягає поділу, звертає увагу на те, що згідно з п.3 договору купівлі-продажу оспорюваної квартири вартість квартири становить 704000 гривень, відповідно до висновку про вартість майна, виготовленого оцінювачем ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «МАУНТ РІЕЛ» ОСОБА_8 .

Звертає увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини та вказує, що враховуючи викладені обставини вважають, що ефективним способом захисту прав позивача та інтересів дітей є вимоги збільшити частку позивача у спільній квартирі до 7/10, оскільки позивачу на праві спільної сумісної власності належить 5/10 оспорюваного майна, здійснити поділ спільного сумісного майна сторін шляхом виділення у приватну власність позивача всієї спільної квартири та припинення права власності відповідача на частку у такій з компенсацією вартості вказаної частки, визнання та реєстрування за позивачем права власності на спірну квартиру.

Додатково вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правову допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 50000 гривень, повний та точний розрахунок понесених витрат на правову допомогу у зв`язку із вирішенням даної справи позивачем буде надано суду згодом по факту їх понесення.

Матеріали позову надійшли на адресу Личаківського районного суду м. Львова 13 квітня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю ОСОБА_9 .

Ухвалою суду від 17 квітня 2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато в такій підготовче провадження та призначено підготовче засідання.

26 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Білика П.Б., що діє на підставі ордеру серії ВС №1040594 від 23 травня 2023 року, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Сторона відповідача вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними. Зокрема стосовно розподілу часток у праві спільної власності на спірну квартиру зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 12 березня 2021 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та розірваний на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 січня 2023 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2023 року. Вказує, що у шлюбі у позивача та відповідача народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжений після припинення фактичних відносин подружжя не є біологічною дитиною ОСОБА_4 . Під час шлюбу відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_2 . Квартира була набута у власність на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2021 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_7 , відповідно до умов якого продаж квартири було вчинено за ціною 704000 гривень, вказану суму було повністю сплачено покупцем та отримано продавцем до моменту підписання договору.

Звертає увагу на те, що за 9 днів до укладення договору 2 жовтня 2021 року відповідач за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважив ОСОБА_10 та/або ОСОБА_11 бути його представниками з питань продажу, здачі в оренду, найм, позичку за ціну і на умовах на їх розсуд, належного йому автомобіля марки AUDI моделі А7, р.н. НОМЕР_1 , а також на період дії цієї довіреності керувати цим транспортним засобом на території України, а також за її межами. 19 жовтня 2021 року між відповідачем та ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» було укладено договір комісії №33.10.2021, відповідно до якого комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька договорів продажу вказаного транспортного засобу за ціною, узгодженою сторонами, а саме: 1120000 гривень. 20 жовтня 2021 року ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» на підставі договору комісії та ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу №33.10.2021, згідно з яким продавець зобов`язувався передати у власність покупцеві транспортний засіб, який був предметом договору комісії №33.10.2021 від 19 жовтня 2021 року. Згідно з умовами вказаного договору ціна транспортного засобу складає 1120000 гривень. Водночас вказує, що того ж дня, що й дата посвідчення вищезгаданої довіреності, ОСОБА_10 сплатив відповідачу згадані 1120000 гривень, які він прийняв і, у свою чергу передав транспортний засіб, про що між сторонами було складено акт приймання-передачі транспортного засобу та передавання-отримання коштів від 2 жовтня 2021 року. Станом на 21 жовтня 2021 року зазначений у вищезгаданих довіреності, акті та договорі транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_10 та за іншим реєстраційним номером НОМЕР_2 . Стверджує, що вказаний транспортний засіб марки AUDI моделі А7 був набутий відповідачем за особисті кошти до шлюбу згідно попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16 вересня 2020 року та зареєстрований за відповідачем 20 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу авто з ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» від 17 квітня 2021 року. На виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16 вересня 2020 року та на підтвердження прийняття-передачі транспортного засобу та прийняття-передачі коштів було складено акт приймання-передачі транспортного засобу та передання отримання коштів від 25 лютого 2021 року. Таким чином вважає, що кошти в сумі 704000 гривень, які були передані відповідачем продавцю за договором купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2021 року, до цього передання, були лише частиною особистих коштів відповідача, які він отримав у загальному розмірі в сумі 1120000 гривень в момент передання оригіналу нотаріально посвідченої довіреності.

Також повідомляє, що позивач та відповідач перестали проживати разом у спірній квартирі приблизно через два місяці після її купівлі, відповідач залишився жити у спірній квартирі, а позивач почала жити окремо.

Звертає увагу на положення пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, згідно з якими не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Також на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 липня 2022 року у справі №703/2284/19 про те, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Окрім на те, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС ВС від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 вказано, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована одним із подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Також просить врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 22 лютого 2021 року у справі №756/2527/16-ц, про те, що частка в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Відтак вважає, що позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на 7/10 спірної квартири є безпідставними.

Щодо посилання позивача на насильство з боку відповідача стосовно неї та дітей вказує, що такі твердження не відповідають дійсності. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/11295/22 встановлено, що спільна малолітня дитина ОСОБА_5 , який згідно припису був постраждалою особою, не перебувала в одній кімнаті із відповідачем, таким чином відповідач не міг вчиняти фізичне насильство стосовно його малолітньої дитини, матеріали справи не містили жодних доказів того, що відповідач будь-яким чином застосовував психологічне насильство до його малолітнього сина ОСОБА_5 . Вказаним рішенням суду терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №203341 від 2 липня 2022 року було визнано протиправним та скасовано. Щодо термінового заборонного припису серії АА №203279 вказує, що такий є зіпсованим та в силу закону недійсним, не несе жодних правових наслідків, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/11299/22.

Окрім того 26 травня 2023 року до суду надійшов також зустрічний позов ОСОБА_4 , поданий представником останнього ОСОБА_2 , згідно з яким просить: у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на 9/10квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на 1/10квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; судові витрати розподілити відповідно до ЦПК України.

Мотиви зустрічного позову є повністю аналогічними запереченням відповідача на вимогу позивача щодо збільшення її частки у спірній квартирі, викладеним у відзиві на позов. Додатково повідомляє, що понесені ним витрати становлять витрати на оплату судового збору, витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно становлять 60000 гривень та у подальшому будуть уточнені.

29 травня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 додатково подав до суду заяву про долучення квитанції про сплату судового збору за зустрічним позовом.

Протокольною ухвалою підготовчого засідання 19 червня 2023 року прийнято зустрічний позов до розгляду та об`єднано його з первісним позовом, встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті щодо такого.

6 липня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на зустрічний позов представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , згідно з яким просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, а позовні вимоги ОСОБА_3 за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_3 не може погодитись із аргументами ОСОБА_4 про те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, отримані внаслідок продажу транспортного засобу AUDI модель А7, що набутий ним за особисті кошти до шлюбу, а також про те, що сторони перестали проживати у спірній квартирі через два місяці після її купівлі.

Зокрема стосовно твердження ОСОБА_4 про купівлю транспортного засобу за особисті кошти до укладення шлюбу вказує, що основний договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу був укладений між ним та ТОВ «ДОКУМЕНТИ АВТО» лише 20 квітня 2021 року, тобто вже після реєстрації сторонами шлюбу. При цьому саме під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу сторонами такого був проведений остаточний розрахунок по договору та було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. При цьому звертає увагу на те, що сторона позивача за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог не долучила жодних документів, які б свідчили про те, що транспортний засіб був куплений до укладення шлюбу. Посилання на акт щодо передання коштів від 25 лютого 2021 року на їх думку не може братись судом до уваги, оскільки відповідачем не було долучено до матеріалів справи належним чином завіреної копії вказаного документу, та навіть при умові наявності такого документу, будь-які оплати, що були вчиненні до укладення основного договору не можуть вважатись такими що були здійсненні на його виконання. Відтак вказує, що транспортний засіб, що був придбаний позивачем та зареєстрований на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу від 21 квітня 2021 року є спільною сумісною власністю подружжя та був придбаний ними за спільні кошти у шлюбі.

Стосовно подальшого продажу ОСОБА_4 транспортного засобу вказує, що враховуючи той факт, що договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 11 жовтня 2021 року, кошти що були спрямовані на її купівлю не були особистою власністю позивача, оскільки продаж транспортного засобу відбувся 21 жовтня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №33.10.2021, тобто лише через 10 днів після купівлі спірної квартири. При цьому зазначає, що грошові кошти при купівлі спірної квартири 11 жовтня 2021 року були передані ОСОБА_3 її батьками у сумі еквівалентній 15000 доларів США, вказаний факт може бути підтверджено показами свідків: матері ОСОБА_12 , батька ОСОБА_13 та ріелтора ОСОБА_14 . Також факт передання грошових коштів підтверджується розпискою про передання грошових коштів ОСОБА_3 у сумі еквівалентній 15000 доларів США для купівлі спірної квартири.

Щодо тверджень ОСОБА_4 про отримання грошових коштів на підставі акту приймання-передачі транспортного засобу та передавання-отримання грошових коштів від 2 жовтня 2021 року звертає увагу на висновок Великої палати Верховного суду у постанові від 11 серпня 2022 року у справі №916/546/21, з врахуванням змісту якого оскільки відповідно до абз. 5 акту ОСОБА_4 передав транспортний засіб, а ОСОБА_10 прийняв його на підставі довіреності від 2 жовтня 2021 року, вказаний акт не є правочином, а може лише бути документом первинного бухгалтерського обліку, який укладається на підставі вже досягнутих домовленостей. Також з врахуванням висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 вересня 2020 року у справі №918/335/17 оскільки вказаний акт було видано на основі довіреності, такий не є первинним документом за господарською операцією, на підставі якої був проданий транспортний засіб та були передані кошти. Враховуючи вищенаведене та той факт, що в подальшому транспортний засіб було продано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 жовтня 2021 року, грошові кошти, що були спрямовані на купівлю спірної квартири були спільною власністю подружжя та не були особистими коштами позивача.

Окрім того щодо періоду спільного проживання сторін вказує, що позивач та відповідач спільно проживали разом з 17 серпня 2020 року, вели спільне господарство, орендували квартиру для спільного проживання та були пов`язані спільним побутом без укладення шлюбу, що підтверджується фотографіями спільного проживання. З 12 березня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, з 11 жовтня 2021 року (моменту купівлі спірної квартири) та до червня 2022 року проживали разом у спірній квартирі. Вказує, що факт того, що позивач та відповідач спільно проживали до червня 2022 року підтверджується терміновими заборонними приписами стосовно кривдника, долученими до позову. Відтак стверджує, що позивач та відповідач проживали разом та були пов`язані спільним позовом тривалий час із 17 серпня 2020 року по червень 2022 року до моменту вчинення ОСОБА_4 систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства над ОСОБА_3 .

Підсумовуючи вказує, що позивачем за зустрічним позовом у позовній заяві не спростовано того факту, що спірна квартира належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Транспортний засіб, титульним власником якого був ОСОБА_4 , також належав позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, був проданий після купівлі спірної квартири, а тому грошові кошти, отримані за такий, не могли бути використані для купівлі вказаної квартири. Окрім того звертає увагу на те, що ОСОБА_4 не доведено того факту, що кошти від продажу транспортного засобу були спрямовані саме на купівлю спірної квартири. Звертає увагу на те, що сторона, яка посилається на те, що майно придбане у період шлюбу за особисті кошти та є її особистою власністю, в силу положень ст. 81 ЦПК України зобов`язана надати суду залежні докази, які б достовірно підтверджували існування таких обставин. Якщо стороною не надано таких доказів діє загальне правило про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Таким чином враховуючи той факт, що грошові кошти, що були використанні для купівлі спірної квартири не належали позивачу особисто, у даному випадку відсутні правові підстави щодо того, щоб в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на 9/10 квартири.

25 липня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , згідно з якою також просить позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за позовом про поділ майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Окрім наведених вище аргументів, вказаних у відзиві на зустрічний позов, додатково зазначає стосовно тверджень відповідача про відсутність насильства з його боку про те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року №380/11299/22 у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису щодо кривдника відмовлено повністю. Вказує, що суд визнав бланк термінового заборонного припису зіпсованим виключно через формальні підстави і жодним чином не вказував, що події, які були в ньому описані не існували чи те, що відповідач не вчиняв домашнього насильства. Окрім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що терміновий заборонний припис серії АА №203341 було визнано протиправним та скасовано, в той же час суд скасував вищевказаний заборонний припис з підстав того, що під час конфлікту та психологічного тиску, що став підставою для складання термінового заборонного припису, неповнолітня дитина ОСОБА_5 не перебував в одній кімнаті з відповідачем. Звертає увагу на те, що судом не спростовано та самим відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечено того факту, що домашнє насильство відбувалось, відповідач чинив фізичне та психологічне насильство стосовно позивача. Вказує, що внаслідок конфліктів, які систематично виникали за час спільного проживання, у сім`ї була негативна атмосфера, чинився психологічний тиск на позивача та на їх спільних неповнолітніх дітей, вказаний факт був використаний позивачем у позові як один із аргументів для доведення того, що спільне проживання позивача та відповідача у одній квартирі є неможливим.

17 серпня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення.

Стосовно купівлі транспортного засобу за особисті кошти відповідача за первісним позовом та набуття такого до шлюбу зазначає, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_15 передала належний їй на праві власності, згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року, транспортний засіб марки AUDI моделі А7, 2017 року, колір, білий, тип приводу: передній, об`єм двигуна: 2995 куб. л., номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ОСОБА_4 за обумовлену, у порядку та у строки погоджені між сторонами, сплату грошових коштів у загальному розмірі 47273 дол. США за транспортний засіб. Оплата відповідних коштів відбувалась безготівково та на банківські реквізити, що підтверджується: квитанцією від 17 вересня 2020 року на суму 280402 гривень 1 копійку (10700 доларів США), інша частина коштів у сумі 11500 доларів США була передана готівкою; випискою з банківського рахунку від 17 жовтня 2020 року на суму 54160 гривень 80 копійок (1900 доларів США на дату платежу); випискою з банківського рахунку від 20 листопада 2020 року на суму 54183 гривні (1900 доларів США на дату платежу); випискою з банківського рахунку від 18 грудня 2020 року на суму 52386 гривень 93 копійки (1900 доларів США на дату платежу); випискою з банківського рахунку від 28 січня 2021 року на суму 53718 гривень 59 копійок (1900 доларів США на дату платежу); випискою з банківського рахунку від 19 лютого 2021 року на суму 53033 гривні 17 копійок (1900 доларів США на дату платежу). Вказує, що останній платіж - різниця залишку у розмірі 15573 дол. США також була проведена в користь ОСОБА_15 . В подальшому між ОСОБА_15 та ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» 17 квітня 2021 року було укладено договір комісії, відповідно до якого комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька правочинів стосовно транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного): марка - AUDI, модель - А7, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про державну реєстрацію т/з сери та номер НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року. На виконання вказаного договору комісії, між ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/21/000559 від 17 квітня 2021 року згідно якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві вказаний вище транспортний засіб.

16 вересня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 (за представництвом ОСОБА_17 ) було укладено договір позики грошових коштів. Стверджує, що ОСОБА_4 кошти фактично передавались в рахунок оплати за транспортний засіб, купівля-продаж якого відбулась 17 вересня 2020 року, а також що розрахунки за транспортний засіб у розмірі як це визначено домовленістю, та зобов`язаннями за договором позики відбулись раніше, аніж це відображено у вказаному договорі позики. Відтак зазначає, що вказана домовленість про реєстрацію на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 була виконана шляхом укладення договору за участю комісіонера. Також вважає, що не заслуговують на увагу твердження позивача за первісним позовом про те, що остаточний розрахунок було проведено під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за участю ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО», оскільки договір комісії від 17 квітня 2021 року та договір купівлі-продажу від 17 квітня 2021 року носять лише формальний характер, оскільки за вимогами законодавства для реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_4 виникла потреба в укладенні договору купівлі-продажу за участю суб`єкта господарювання з використанням договору комісії відповідно до вимог постанови КМ України від 7 вересня 1998 року №1388 щодо порядку державної реєстрації (перереєстрації) автомобілів, автобусів, а також проведення такої правової процедури є сталою діловою практикою в ТСЦ РСЦ МВС №4641. При цьому наголошує, що фактична передача транспортного засобу відбулась 17 вересня 2020 року та повний розрахунок відбувся за особисті кошти.

Щодо продажу транспортного засобу до купівлі спірної квартири повторно стверджує, що кошти в сумі 704000 гривень, які були передані відповідачем продавцю за договором купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2021 року, до цього передання були частиною особистих коштів відповідача за первісним позовом отримані за продаж транспортного засобу за особисті кошти. Вказує, що за дані особисті кошти відповідач спочатку придбав вказаний вище транспортний засіб марки AUDI А7, пізніше здійснив його продаж, а кошти від цього продажу через 9 днів використав для купівлі спірної квартири. Вважає, що факт отримання відповідачем за первісним позовом коштів за транспортний засіб 2 жовтня 2021 року та купівля відповідачем за первісним позовом спірної квартири 11 жовтня 2021 року об`єктивно доводить, що використані кошти для купівлі спірної квартири у відповідній сумі були особистими коштами позивача.

Стосовно доказів спільного проживання відповідача з позивачем, що додані до відзиву на зустрічний позов відповідача вказує, що твердження про те, що сторони спільно проживали у спірній квартирі у період з 11 жовтня 2021 року до червня 2022 року не відповідає дійсності, а надані позивачем докази, а саме - графічні зображення, не доводять факту спільного проживання позивача з відповідачем у декларовані позивачем періоди, в тому числі ведення спільного господарства чи наявності інших взаємних зв`язків, є неналежними доказами. Також на думку сторони відповідача не доводить факт спільного проживання, що має постійний характер, складення стосовно ОСОБА_4 матеріалів в рамках притягнення до адміністративної відповідальності і складення термінового заборонного припису, який в подальшому був скасований судом.

Щодо посилання позивача на відсутність реальності здійснення господарської операції у переданні транспортного засобу згідно з актом приймання-передачі транспортного засобу та передавання-отримання грошових коштів від 2 жовтня 2021 року зазначає, що висновок колегії Касаційного господарського суду Верховного суду, викладений у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №918/335/17, стосується господарських операцій і відповідно стосується правовідносин, що є відмінними від тих, які виникли згідно з вказаним актом, а отже не повинен братись судом до уваги у справі.

Стосовно моменту виникнення права власності на автомобіль у ОСОБА_4 посилається на положення ч. 1 ст. 334 ЦК України щодо виникнення права власності з моменту передання майна та вказує, що оскільки транспортні засоби не є нерухомим майном, то момент виникнення права власності на такий законодавством не пов`язується моментом державної реєстрації прав на такий транспортний засіб. При цьому вказує, що аналогічні висновки викладені у правових позиціях Верховного Суду, постанові КЦС ВС від 10 травня 2023 року у справі №761/22937/18. Відтак стверджує, що право власності на транспортний засіб виникло у ОСОБА_4 до укладення шлюбу.

Стосовно зазначення про докази отримання позивачем коштів для купівлі спірної квартири від своїх батьків вказує, що з врахуванням положень чинного законодавства передання коштів в розмірі 15000 дол. США повинно було б оформлюватись договором дарування, який підлягав нотаріальному посвідченню, однак такого договору позивачем суду не надано, а у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки передання коштів не доведено нотаріально посвідченим договором дарування, згадані позивачем показання свідків та розписка не можуть братись судом до уваги як докази при вирішенні справи. Відтак вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів участі в купівлі спірної квартири за її особисті кошти чи за спільні кошти.

Додатково звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_4 надавав кошти на утримання сім`ї протягом періоду перебування у шлюбі, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Після припинення спільного проживання у спірній квартирі з позивачем (приблизно у грудні 2021 року), відповідач продовжив переказувати кошти на рахунок позивача задля належного матеріального утримання спільної дитини ОСОБА_18 .

Протокольною ухвалою підготовчого засідання 17 серпня 2023 року задоволення подане разом з позовом клопотання представника позивача ОСОБА_3 про допит у якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , а також задоволено частково подане у вказаному засіданні клопотання про допит свідків представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в частині допиту ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , допиту у якості свідка відповідача ОСОБА_4 судом було відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди останнього.

Окрім того у вказаному підготовчому засіданні представник позивача просив не розглядати подане разом з позовом клопотання про проведення у справі будівельно-технічної експертизи.

29 серпня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 подав до суду клопотання про виклик для допиту у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_21 , разом з яким в доповнення до раніше поданого клопотання подав заяву-згоду відповідача ОСОБА_4 щодо допиту його у якості свідка.

Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, задоволено клопотання сторін у справі про виклик свідків та постановлено викликати в судове засідання для допиту у якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , допитати в судовому засіданні у якості свідка відповідача ОСОБА_4 .

Протокольними ухвалами судового засідання 18 вересня 2023 року задоволено клопотання про допит позивача у якості свідка, а також визнано обов`язковою явку відповідача в наступне судове засідання для надання пояснень

Також в судовому засіданні 18 вересня 2023 року у вступному слові щодо первісного позову позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 підтримали його з мотивів, викладених у такому та інших заявах по суті. Позивач додатково вказала, що на даний час винаймає квартиру, де проживає з дітьми, а відповідач участі в утриманні дітей не приймає.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 18 вересня 2023 року в вступному слові первісний позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на нього та інших заявах по суті. Звернув увагу на те, що відповідач заперечує батьківство другої дитини, а також не надає згоди на отримання компенсації за частку в квартирі.

В судовому засіданні 27 лютого 2024 року у вступному слові щодо зустрічного позову відповідач ОСОБА_4 підтримав поданий ним позов з викладених у ньому мотивів. Стверджує, що саме він вклав більшу частину коштів і значну частину коштів від продажу автомобіля в придбання спірної квартири. Вказав, що на момент шлюбу офіційно не працював, отримував дохід від фрілансу, займався електронною комерцією. Щодо дітей вказав, що не надавав згоди записати на нього другу дитину, свою дитину утримував.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 18 вересня 2023 року у вступному слові щодо зустрічного позову заперечили його з підстав, зазначених у відзиві на такий.

Протокольною ухвалою судового засідання 27 лютого 2024 року встановлено порядок дослідження доказів, вирішено допитати свідків, після чого дослідити письмові докази.

В судовому засіданні 7 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 в вступному слові щодо зустрічного позову підтримав такий з викладених у ньому мотивів.

Допитана у якості свідка позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні 7 березня 2024 року повідомила, що вони з відповідачем одружились 12 березня 2021 року, в день весілля батьки подарували їм путівку та грошові кошти. Вказала, що почали жити разом з осені 2019 року, однак їх спільне життя з відповідачем не склалось, на нього складали заборонні приписи, оскільки він побив її, не пускав в додому. Стверджує, що відповідач її нічим не підтримував, батьки давали кошти на харчування дитини, у зв`язку з чим вона подала позов про розлучення та в 2022 році їх шлюб розірвали. Стверджує, що батьком обох дітей є відповідач. Вказала, що зараз з дітьми змушена винаймати житло, діти живуть з нею з серпня 2022 року. На даний час їй допомагають батьки, у старшої дитини аутизм та на неї витрачає близько 21 тисячі гривень на місяць. Відповідач про дітей не піклується та грошей не дає, будь-якої допомоги не пропонує, загалом на дітей в місяць витрачає близько 50 тисяч гривень.

Щодо обставин придбання спірної квартири вказала, що така була куплена за 55000 доларів США, в договорі вказана інша вартість. При переданні грошових коштів були присутні вони з відповідачем, ріелтор Ліліята власник з дружиною, позивач надала свою частину коштів з сумки, це були гроші подаровані батьками 15000 доларів США, інша частина коштів була відповідача. Вказала, що працювала неофіційно косметологом, в тому числі на дев`ятому місяці вагітності, відповідач офіційно ніколи не працював, займався продажами через Амазон, скільки він отримував коштів позивач не знала. На початку 2020 року вони взяли кредит і придбали автомобіль Ауді А7, виплатили коли вже були в шлюбі. До придбання спірної квартири жили на орендованій, мали кошти на придбання нової квартири. Коли купили квартиру 11 жовтня 2021 року, після чого ще більше тижня користувались автомобілем Ауді, цей автомобіль купив знайомий відповідача. В спірній квартирі проживали до серпня 2022 року, спочатку позивач переїхала до батьків, потім мама винайняла їй квартиру. Про другу вагітність довідалась пізно, коли вони з відповідачем розійшлись був вже 2-3 місяць вагітності, впевнена, що це дитина відповідача, записана на нього, на що відповідач погодився. Щодо стягнення аліментів вказала, що стягнення таких буде відбуватись через виконавчу службу.

Також допитаний у вказаному судовому засіданні у якості свідка відповідач ОСОБА_4 повідомив, що кошти отримує з-за кордону, є власником компанії, яка є податковим резидентом США з 2022 року. До реєстрації в 2022 році компанії займався фрілансом, допомагав знайомому продавати товари в США, послуги надавав будучи в Україні. Вказав, що в 2019 році його дохід становив близько 300-500 доларів США на місяць, в 2020 та 2021 роках близько 1000 доларів США на місяць, в 2022 році близько 500 доларів США на місяць, до 2020 року не мав великих надходжень коштів, ще займався крипто валютою. В 2017-2018 роках купив автомобіль Мазда, який розбив у 2020 році та за кілька тижнів вирішив купити Ауді А7, взяв кредит та виплачував його ще рік-півтора роки. Познайомились з позивачем в серпні 2020 року та через місяць почали жити разом, за оренду квартири оплачував він. Восени 2020 року оформив документи на Ауді А7, використовував такий до шлюбу. В 2021 році одружились з позивачем, на момент реєстрації шлюбу залишалось внести ще 20 відсотків вартості автомобіля, вніс такі вже в шлюбі та перереєстрував автомобіль на себе. Підтвердив, що при одруженні їм подарували подорож, однак дарування їм батьками позивача грошових коштів заперечив. Власником Ауді А7 став в кінці літа на початку осені 2021 року. Користувався вказаним автомобілем в основному він, возив сім`ю по необхідних справах. Позивач та її батьки пропонували купити квартиру, оскільки вони жили на орендованій, тому продав автомобіль, кошти за такий отримав 5 жовтня 2021 року. 11 жовтня 2021 року купили спірну квартиру, до того за десять днів продав автомобіль за 50000 доларів США, квартиру придбали за близько 52000 доларів США, всі кошти належали йому. Під час купівлі квартири були присутні продавці, ріелтор, вони з позивачем та нотаріус. Після купівлі квартири практично одразу переїхали в таку. Після народження першої дитини утримував сім`ю, жили за його кошти, батьки позивача допомагали мінімально, основне було на ньому, спільного бюджет в них не було. Вказав, що після купівлі квартири у них почались проблеми, через один-два місяці вони вже не жили разом. Після того, як вони з позивачем розійшлись, кілька разів оплачував на картку, однак потім не мав рахунку, куди надсилати кошти. Стверджує, що про другу дитину нічого не знав. Діти проживають з колишньою дружиною востаннє старшого сина бачив в середині 2022 року, позивач йому чинить перешкоди в побаченні з дитиною, однак щодо цього нікуди не звертався. Вказав, що щодо нього були складені заборонні приписи, однак він скасував такі в суді. Позивач казала йому, що їй від нього нічого не потрібно, коштів під час судового розгляду не передавав, готовий сплачувати аліменти лише на першу дитину.

Протокольними ухвалами судового засідання 7 березня 2024 року зобов`язано відповідача надати підтвердження оплати коштів на утримання дітей, а також докази розміру його доходів за 2021 та 2022 рік.

В наступному судовому засіданні 8 квітня 2024 року допитаний у якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що позивач ОСОБА_3 є його донькою, з відповідачем на даний час не спілкується. Вказав, що донька представила їм з дружиною відповідача як чоловіка, вони буди задоволені, що у неї буде своя сім`я, допомагали їм, в тому числі з придбанням квартири. Вказав, що після розпису позивача та відповідача та ресторану вони приїхали до них додому і подарували їм путівку в Єгипет і сказали, що є ще один подарунок, який буде згодом, і вдома передали їм 15000 доларів США на квартиру, відповідач був тоді присутній, але кошти подарували особисто доньці. Зазначив, що це було їх спільне з дружиною рішення, оскільки хотіли, щоб позивач та відповідач жили окремо та будували свою сім`ю. Підтвердив, що у відповідача був автомобіль Мазда. Донька з відповідачем ОСОБА_4 почали зустрічатись влітку 2020 року, перед новим роком донька дзвонила про деякі проблеми, у зв`язку з чим свідок говорив з відповідачем, який пообіцяв що у них все буде гаразд, на той час вони проживали в Одесі, після того повернулись у ОСОБА_23 , де винайняли житло, у якому проживали до народження сина. При придбанні квартири свідок не був присутнім, радились яку квартиру придбати. Куплена квартира була не зовсім облаштована, в такій були відсутні двері, тому вони перерахували кошти доньці на картку та батько відповідача встановив такі. Зазначив, що донька на той час працювала в їх клініці ведучим косметологом, відповідач казав, що має певний бізнес на Амазон. Після народження дитини позивач не працювала, свідок з дружиною постійно провідували внука, допомагали з харчуванням та одягом. Позивач казала, що відповідач потребує постійного вкладення в бізнес 3-7 тисяч гривень щомісячно. Після народження старшого сина відносини у позивача та відповідача погіршувалися, востаннє донька казала, що відповідач її на цілий день закрив на балконі, тоді свідок приїхав до них та забрав її з дитиною. Вказав, що до того дитина і так перебувала на їх повному утриманні, відповідач з самого початку та до сьогодні ухиляється від утримання сім`ї. Після того, як забрали позивача з дитиною, провели повне обстеження дитини, позивач дзвонила відповідачу і казала про стан здоров`я сина та казала що потрібно для нього. Зазначив, що до сьогоднішнього дня допомагають утримувати внука, в місяць витрачають близько 63-70 тисяч гривень: 1000-1100 доларів США на оренду будинку, в якому проживають, та комунальні послуги, 20 тисяч гривень в місяць на спеціалізований садочок та 40 тисяч гривень за послуги няні. Вказав, що вони казали доньці, що внук проживатиме з ними, навіть якщо вона влаштує собі життя іншим чином, однак вона сказала, що син житиме з нею. Другий внук народився в лютому 2023 року, його батьком є відповідач. Свідок вказав, що при спілкуванні позивач казала їм, що відповідач не приймає участі в утриманні дітей, жодного разу не повідомляла про допомогу з його боку. Також вказав, що вони проживали у Львові з 2015 року до весни 2023 року, потім повернулись в Київ.

Допитана в даному засіданні у якості свідка ОСОБА_19 повідомила, що є ріелтором, допомагала позивачу знайти квартиру, відповідача бачила під час цього. Вказала, що ОСОБА_3 звернулась до неї щодо пошуку двохкімнатної квартири до 50 тисяч доларів США, казала їй, що має свій автомобіль Сітроен Кабріолет, який готова була продати для купівлі квартири. Інформацію про сторін та їх номери свідку надав директор агентства. Підшукували квартиру близько місяця, переглянули 5-6 варіантів, переважно позивач та відповідач були разом, також кожен раз з немовлям. Щодо можливості придбання дорожчої квартири позивач казала, що якщо їм не вистачить коштів то допоможуть батьки та продасть автомобіль. Коли дивились квартиру у м. Винники між позивачем та відповідачем відбулась сварка, свідок їх заспокоювала, відповідач хотів свою кімнату для роботи. Потім під`їхав власник, і вони дали 100 доларів США в завдаток, наступного разу зустрілись у нотаріуса. Свідок вказала, що була на вулиці з дитиною, казала позивачу, щоб та оформляла квартиру на себе, бо вона давала більшу частину коштів. При передачі коштів свідок не була присутня, прийшла коли вже підписували договір, про те, що більшу частину коштів давала позивач знає зі слів останньої. Надалі з сторонами свідок не спілкувалась, однак їй подзвонив відповідач, що хоче продати квартиру, тому подзвонила позивачу, яка сказала, що їй про це не відомо, тому свідок повідомила відповідача, що продати квартиру без позивача не вийде.

Також допитаний в зазначеному засіданні у якості свідка ОСОБА_10 повідомив, що не знайомий з позивачем, а відповідача ОСОБА_4 знає як продавця автомобіля, який продав йому автомобіль Ауді А7, передав останньому 40-43 тисячі доларів США, точної суми не пригадує. Вказав, що знайшов оголошення на сайті АвтоРіа, вони домовились про зустріч, на яку він приїхав з другом, зробили в нотаріуса генеральне доручення. На той час він знаходився в м. Луцьк в друзів. Вказав, що після доручення відповідач забрав свої речі та передав документи на автомобіль, свідок йому передав кошти, послуги нотаріуса оплатили кожен на половину. Кошти передавали з рук в руки, це було близько 40-45 тисяч доларів США. Довіреність була видана на свідка та його друга, потім друг продав йому вказаний автомобіль. Разом з ним був присутній друг ОСОБА_24 , в перереєстрації приймав участь ОСОБА_25 , ОСОБА_26 не був присутній при оформленні довіреності. Переоформив машину через півтори-два тижні, швидше не міг, оскільки був штраф. Ствердив, що позивач також була присутня. Вказав, що до того з відповідачем не був знайомим, після кількох місяців час від часу спілкувались з ним. Щодо походження коштів, за які придбав автомобіль вказав, що такі були передані в подарунок батьками через дядька, з якими відносин не підтримує і імені назвати не зміг. Вказав, що з батьками зв`язався, коли був у Львові і шукав автомобіль, не мав грошей. Зазначив, що з батьком ОСОБА_27 не підтримує стосунків з 2013 року, мати ОСОБА_28 знаходиться в Польщі з початку війни, має рідного брата ОСОБА_29 . Також вказав, що на даний час не працює, на момент придбання автомобіля 2 жовтня 2021 року теж не працював. На момент купівлі автомобіля не сильно підтримував відносини з батьками. На запитання суду вказав, що не може підтвердити факт отримання коштів. Також вказав, що навчався в біохімічному університеті, але назву пригадати не зміг.

Окрім того, в судовому засіданні 8 квітня 2024 року позивач відмовилась від допиту у якості свідка її мами ОСОБА_12 .

Свідки заявлені стороною відповідача, будучи повідомленими про час і місце проведення судового засідання 5 червня 2024 року, в таке знову не звились, сторона відповідача, а саме представник відповідача адвокат Білик П.Б. вказав, що явку забезпечити вказаних свідків не може, а також не просив вживати до таких заходів процесуального примусу.

У зв`язку з тим, що суд вжив всіх можливих заходів для забезпечення явки вказаних вище свідків в судове засідання, шляхом скерування на адреси таких відповідних судових повісток, сторона відповідача явку свідків про допит яких просила не забезпечила, а тому суд вважає за можливе завершити розгляд справи у їх відсутності, відносно чого учасники справи присутні в судовому засіданні, а саме представники сторін, не заперечили.

Також суд звертає увагу, що відповідачем вимога суду від 7 березня 2024 року про надання підтвердження оплати коштів на утримання дітей, а також докази розміру його доходів за 2021 та 2022 рік виконана не була. Про причини неможливості виконання суд не повідомлено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 чинної редакції ЦПК України).

Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Також частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

При цьому належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-612цс15.

При цьому у постанові Верховного Суду України від 7 грудня 2016 року у справі №370/443/13ц та у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16-ц (провадження №61-36178св18) зазначено, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому самий лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 71 СК України визначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

А відповідно до ч. 3 вказаної статті Кодексу за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 12 березня 2021 року та такий було розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 січня 2023 року, що набрало законної сили 22 лютого 2023 року (а.с. 10).

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження останніх серії НОМЕР_7 від 28 серпня 2021 року та серії НОМЕР_8 від 23 березня 2023 року (а.с. 14, 15).

Як вбачається з договору оренди квартири від 24 лютого 2023 року, ОСОБА_3 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , та разом з нею в зазначеній квартирі проживає двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19-21).

Відповідач в судових засіданнях в яких брав участь не заперечував обставин проживання дітей разом з позивачем.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №328196092 від 5 квітня 2023 року у власності ОСОБА_3 відсутнє нерухоме майно (а.с. 23).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №326055197 від 16 березня 2023 року вбачається, що ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 13).

Так з наданої копії договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №10008, вбачається, що ОСОБА_7 передала, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат, житловою площею 25,6 кв.м., та кухні. Загальна площа квартири - 52,5 кв.м. До квартири належить кладова в цоколі площею 3,1 кв.м. (а.с. 11-12).

Згідно з пунктом 3 вказаного вище договору вартість квартири, що є предметом такого, становить 704000 гривень, відповідно до висновку про вартість майна, виготовленого оцінювачем ТОВ «ЦЕНТР ОЦІНКИ «МАУНТ РІЕЛ» ОСОБА_8 .

У відповідності до 2 зазначеного договору 704000 гривень повністю сплачено покупцем та отримано покупцем до моменту підписання цього договору. На момент підписання цього договору сторони не мають одна до одної претензій щодо проведення розрахунків.

При цьому з п. 4 даного договору вбачається, що дружина покупця дала свою згоду на купівлю ним квартири, що є предметом даного договору про що зазначено в заяві, засвідченій приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабій О.В. 11 жовтня 2021 року за реєстровим №10005.

З наданих стороною відповідача доказів вбачається, що 16 вересня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , від імені якої діяла ОСОБА_17 , було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець надавав позичальнику позику у сумі 25425 доларів США, а останній зобов`язувався повернути позику до 16 вересня 2021 року (а.с. 130-131).

З долучених квитанцій та виписок з банківських рахунків вбачається, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_4 було перераховано ОСОБА_17 280402,01 грн. (а.с. 121), 17 жовтня 2020 року перераховано останній 54160,8 грн. (а.с. 121), 20 листопада 2020 року перераховано 54183,92 грн. (а.с. 122), 18 грудня 2020 року перераховано суму 52386,93 грн. з призначенням платежу: помісячна оплата за авто aудi а7 (а.с. 123), 28 січня 2021 року перераховано 53718,59 грн. з призначенням платежу: помісячна оплата за авто aудi а7 (а.с. 124), 19 лютого 2021 року перераховано 53033,17 грн. з аналогічним призначенням платежу (а.с. 125).

При цьому ОСОБА_4 посилається на те, що 17 вересня 2020 року ОСОБА_15 передала йому належний їй на праві власності згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року, транспортний засіб марки AUDI моделі А7, 2017 року, колір, білий, тип приводу: передній, об`єм двигуна: 2995 куб. л., номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 за обумовлену, у порядку та у строки погоджені між сторонами, сплату грошових коштів у загальному розмірі 47273 дол. США за транспортний засіб, однак жодного доказу на підтвердження даної обставини останнім суду не надано, як вбачається з наведеного вище, грошові кошти перераховувались ним не ОСОБА_15 , а ОСОБА_17

17 квітня 2021 року між ОСОБА_15 та ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» було укладено договір комісії, відповідно до якого комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента з комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька правочинів стосовно транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного): марка - AUDI, модель - А7, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про державну реєстрацію т/з сери та номер НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року, за ціною 110000 грн. (а.с. 126).

17 квітня 2021 року між ТОВ «ДОКУМЕНТАВТО» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/21/000559, згідно умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві транспортний засіб марки - AUDI, модель - А7, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , свідоцтво про державну реєстрацію т/з сери та номер НОМЕР_3 від 17 вересня 2020 року (а.с. 127-129).

2 жовтня 2021 року ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сосновською О.Я. та зареєстрованої в реєстрі за №2672, уповноважив ОСОБА_10 та/або ОСОБА_11 бути його представниками з питань продажу, здачі в оренду, найм, позичку за ціну і на умовах на їх розсуд, належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_9 , виданого органом ТЦС 4641, дата першої реєстрації: 14 квітня 2018 року, дата реєстрації: 20 квітня 2021 року, автомобіля марки AUDI модель - А7, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір - білий, тип ТЗ - легковий загальний хетчбек, а також на період дії цієї довіреності керувати цим транспортним засобом на території України, а також за її межами (а.с. 45).

З акту приймання-передачі транспортного засобу та передання-отримання коштів від 2 жовтня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_10 уклали цей акт про те, що ОСОБА_4 передав згідно з вказаною вище довіреністю належний йому транспортний засіб марки AUDI модель - А7, 2017 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір - білий, тип ТЗ - легковий загальний хетчбек, а ОСОБА_10 прийняв і сплатив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 1120000 гривень як вартість переданого транспортного засобу (а.с. 46).

19 жовтня 2021 року між ОСОБА_4 та ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» було укладено договір комісії №33.10.2021, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька договорів продажу транспортного засобу: марка, модель AUDI А7, колір білий, VIN № кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за власником транспортного засобу (комітентом) 20 квітня 2021 року, за ціною, узгодженою сторонами, а саме: 1120000 грн. (а.с. 47).

20 жовтня 2021 року між ПП «ОЛЮР ГЛОБАЛ» та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу предметом якого був вищеописаний автомобіль AUDI А7.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 , 21 жовтня 2021 року вказаний вище транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_10 за реєстраційним номером - НОМЕР_2 (а.с. 51).

Аналізуючи описані судом вище докази, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана до продажу відповідачем його транспортного засобу, оскільки дата придбання квартири є 11 жовтня 2021 року, а договір купівлі-продажу автомобіля укладено лише 20 жовтня 2021 року.

Судом не береться до уваги акт приймання-передачі транспортного засобу та передання-отримання коштів від 2 жовтня 2021 року, оскільки такий має бути наслідком відповідного договору купівлі-продажу транспортного засобу, а не довіреності, яка сама по собі не може свідчити без укладення відповідного договору перехід права власності на транспортний засіб.

Суд також критично ставиться до показів свідка ОСОБА_10 щодо обставин придбання транспортного засобу: марка, модель AUDI А7, колір білий, VIN № кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , оскільки свідок є особою молодого віку та в судовому засіданні не зміг пояснити джерело походження коштів на такий автомобіль, оскільки вказав, що отримав такі від батьків з якими не спілкується через свого дядька з яким також не спілкується. Оскільки предметом спору не є зазначений автомобіль, а тому суд не вважає за потрібне давати оцінку вказаним обставинам, оскільки сторона позивача не ставить під сумнів укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Будь-яких належних і допустимих доказів походження коштів за які було придбано спірну квартиру та які були б особистою власності однієї зі сторін у справі, сторонами чи їх представниками суду не надано.

У зв`язку з наведеним в суду відсутні підстави не вважати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, оскільки описані судом вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Однак стороною відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно.

При цьому суд звертає увагу, що жодна зі сторін не надала будь-яких доказів отримуваних ними доходів. Однак наявний факт придбання квартири, яка є предметом спору. Оскільки сторони не змогли дійти згоди в позасудовому порядку щодо поділу такої, хоча визнають, що така є спільною сумісною власністю, що випливає з заяв по суті справи, а тому поділ такої слід здійснити в судовому порядку.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_13 щодо здійснення подарунку сторонам в розмірі 15000 доларів США для придбання квартири, оскільки такі кошти, як сам зазначив свідок, були передані позивачу, яка є його донькою, а відповідач цю обставину заперечує, а будь-яких інших доказів цій обставині сторона позивача не надала.

Як вбачається з наданої позивачем разом з позовом копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №203279 від 5 липня 2022 року, такий було складено щодо ОСОБА_30 у зв`язку зі скоєнням ним 2 липня 2022 року близько 15:20 год. за адресою: АДРЕСА_5 , домашнього фізичного насильства відносно своєї дружини ОСОБА_3 , а саме наносив їй удари кулаками та ногами в обличчя та живіт (а.с. 16).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/11299/22 у задоволенні позову ОСОБА_4 до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису щодо кривдника, у якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис серії АА №203279 від 2 липня 2022 року, винесений інспектором СПДН ВП Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Островським Назаром Богдановичем, було відмовлено повністю. (а.с. 54-55). При цьому вказаним судовим рішенням встановлено, що при оформленні спірного термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №203279 від 2 липня 2022 року вчинено виправлення та не зазначено деяких обов`язкових реквізитів, його заповнений бланк вважається зіпсованим, а, отже, недійсним з підстав неналежного оформлення. Поряд з тим, такий заборонний припис не несе будь-яких правових наслідків, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, у зв`язку з чим, не потребує додаткового скасування у судовому порядку.

Окрім того з копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №203341 від 5 липня 2022 року вбачається, що під час вказаного конфлікту між ОСОБА_31 та ОСОБА_3 був присутній їх син, ОСОБА_5 (а.с. 17).

Водночас, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2023 року у справі №380/11295/22 задоволено позов ОСОБА_4 до ГУ НП у Львівській області про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису щодо кривдника, визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 203341 складений 2 липня 2022 року інспектором СПДН ВП ЛРУП №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Михайлевич Оксаною Ігорівною, оскільки в ході розгляду справи судом встановлено, що при конфлікті, який виник 2 липня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їхня малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно спірного припису є постраждалою особою, не перебувала, адже дитина знаходилася в сусідній кімнаті. Також матеріали справи не містили жодних доказів того, що позивач ОСОБА_4 будь-яким чином застосовував психологічне насильство до його малолітнього сина ОСОБА_5 (а.с. 52-53).

Відтак термінові заборонні приписи, на які посилається сторона позивача, юридичних наслідків не породжують, оскільки один є скасованим, а інший, як констатовано рішенням суду, є недійним, а тому не підтверджуються, обставин, які є предметом дослідження в даному судовому розгляді.

Проте судовим розглядом встановлено, що діти проживають разом з позивачем. Вказана обставина відповідачем не заперечується. Відповідач в судовому засіданні вказав, що старшого сина бачив в останнє в серпні 2022 року. На вимогу суду доказів участі в утриманні дітей суду не надав, як і не надав доказів перешкоджання позивачем в побаченні йому з дітьми.

Оскільки діти проживають з матір`ю, остання стверджує, що такі повністю перебувають на її утриманні, вказані обставини також підтверджуються показами свідка ОСОБА_13 , відповідач спростувати вказані обставини не може належними і допустимими доказами, а тому суд надає віри поясненням і показам позивача даних в якості свідка, що вона повністю утримує спільних дітей з відповідачем самостійно, а відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей. При цьому суд звертає увагу, що позов надійшов на адресу суду 13 квітня 2023 року, провадження у справі відкрито 17 квітня 2023 року, тобто протягом року, коли здійснювався розгляд справи відповідач не вчинив жодних дій на спростування пояснень позивача щодо його ухилення від утримання та виховання дітей, що також свідчить про обставини ухилення відповідача від утримання та виховання дітей.

У зв`язку з наведеним суд приходить до переконання про необхідність застосувати ч. 3 ст. 70 СК України та відступити від принципу рівності часток подружжя, та збільшити частку позивача у спірній квартирі до 7/10.

Щодо вимог позивача про припинення права власності відповідача на частку у спірній квартирі, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином передумовою припинення права власності особи на частку у спільному майні подружжя є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як описано судом вище, у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2021 року спірна квартира була придбана за 704000 гривень.

Позивачем внесено на депозитний рахунок суду 211200 гривень, що стверджується квитанцією від 5 квітня 2023 року (а.с. 18), що становить тридцять відсотків від вартості квартири зазначеної у договорі купівлі-продажу від 11 жовтня 2021 року квартири.

Проте в судовому засіданні позивач вказала, що вказана в договорі вартість квартири не відповідає дійсності та така є значно більшою, а саме зазначила, що квартира була куплена за 55000 доларів США.

Відтак позивач сама визнає, що розмір внесеної нею на депозит суду вартість частки на яку вона просить припинити право власності відповідача не відповідає дійсній вартості.

Належних і допустимих доказів щодо визначення вартості спірної квартири на момент звернення з позовом до суду чи на час ухвалення рішення стороною позивача не надано.

Беручи до уваги, що квартира була куплена в 2021 році, а відтак пройшов значний проміжок часу до моменту звернення з позовом до суду, враховуючи інфляцію з 2021 року по час звернення з позовом до суду та час ухвалення рішення у справі, суд приходить до переконання, що позивачем завідомо внесено на депозит суду вартість частки в спірній квартирі, на яку позивач просить припинити право власності відповідача, в розмірі, що не відповідає вартості частки, у зв`язку з чим вказана позовна вимога до задоволення не підлягає.

Таким чином, суд приходить до переконання про часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, а саме за позивачем слід визнати право власності на 7/10 частки, а за відповідачем на 3/10 частки в квартирі АДРЕСА_1 , в задоволені решти вимог, які стосуються поділу вказаної квартири, слід відмовити.

Щодо вимоги про реєстрацію права власності на квартиру, то така до задоволення також не підлягає, оскільки підставою для реєстрації права на нерухоме майно, в тому числі є рішення суду, а суд прийшов до переконання про часткове задоволення позовів і визнання за сторонами права власності на спірну квартиру у відповідних частках.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про часткове задоволення як первісного так і зустрічного позовів, а тому судові витрати підлягають до задоволення відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони заяви про понесення витрат на правову допомогу, однак не надали відповідних доказів, а тому при ухваленні рішення суд не вирішує стягнення таких.

Позивачем при зверненні з позовом було сплачено 5026,56 гривень (а.с. 24), відповідачем було сплачено 6336 гривень (а.с. 79). Фактично квартира поділа 70% на 30%, а тому суд приходить до переконання про визначення розміру судових витрат в такій же пропорції, а тому з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3518,6 гривень, а з позивача в користь відповідача 1900,8 гривень та у відповідності до вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1617,8 гривень судового збору.

При цьому позивачу слід повернути внесені нею на депозит суду кошти в розмірі 211200 гривень згідно з квитанцією 5 квітня 2023 року, код квитанції: 9301-6430-1177-2414.

Керуючись ст.ст. 81, 82, 141, 265, 273, 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на 7/10 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право особистої власності на 3/10 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати в розмірі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Повернути ОСОБА_3 211200 (двісті одинадцять тисяч двісті) гривень внесених на депозит Личаківського районного суду м. Львова згідно з квитанцією від 5 квітня 2023 року, код квитанції: 9301-6430-1177-2414.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_11 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_12 .

Суддя: Стрепко Н.Л.