15.03.2024 Провадження по справі № 2/940/5/24
Справа № 940/712/21
Рішення

15 березня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді : Косович Т.П.
при секретарі : Козуб І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію розповсюджену відповідачкою ОСОБА_2 в мережі інтернет, в додатку «Facebook», а також честь та гідність його покійного брата ОСОБА_3 , образивши його «наркоманом» та повідомивши про діагноз на захворювання СНІД, просить зобов`язати відповідачку спростувати поширену відносно його брата інформацію, публічно вибачитись в мережі інтернет, в додатку «Facebook», в обліковому записі його матері ОСОБА_4 , а також розмістити аналогічне вибачення в районній газеті «Тетіївська Земля», за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать честь та гідність його покійного брата ОСОБА_3 , його та його рідних, оскільки є неправдивими, а ткож просить стягнути з відповідачки на свою користь сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від насильницьких дій помер його старший брат ОСОБА_3 22.05.2019 року через мережу інтернет в додатку «Facebook» його матір ОСОБА_4 в своєму обліковому записі розмістила звернення до односельчан з метою відшукання свідків та очевидців даного злочину. В тексті даного звернення вона також повідомила про істотні порушення допущені судово-медичним експертом Тетіївської ЦРЛ, які фактично звели нанівець притягнення винного до справедливого покарання за вчинений злочин. Після опублікування даного звернення відповідачка ОСОБА_2 залишила свої коментарі під даною публікацією в яких вона поводилась зверхньо, ображала інших коментуючих, а також образила честь та гідність його покійного брата, образивши його «наркоманом» та повідомивши про діагноз на захворювання СНІД, хоч це і не відповідає дійсності. Дані коментарі сильно засмутили матір позивача, після чого посилився її загальний депресивний стан, розпочались безсоння, сильні душевні хвилювання, в результаті чого й він отримав різке погіршення свого емоційного стану здоров`я. Коли позивач провів бесіду з відповідачкою, остання повідомила, що написала даний коментар не подумавши, жалкує про свій вчинок та пообіцяла вибачитись перед матір`ю позивача. В подальшому відповідачка скинула свої вибачення матері позивача в особисті повідомлення. Оскільки коментар відповідачки був залишений в інтернеті на сторінці матері позивача в додатку «Facebook», тому позивач звернувся до поліції з заявою про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за ст. 132 КК України.
Позивач вважає, що поширена відповідачкою неправдива інформація щодо його покійного брата ОСОБА_3 свідчить про принизливе ставлення до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, паплюжить честь та гідність його покійного брата та його родини, тому підлягає спростуванню. У результаті дій відповідачки щодо поширення недостовірної інформації було спричинено шкоду немайновим інтересам позивача, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію.
Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.07.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.
21.10.2021 року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Порхун О.П. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, відмовити у повному обсязі, вказуючи, що факти викладені позивачем є надуманими та спотвореними, виходячи з того, що такого висловлювання, як зазначено у позові, відповідачка не писала. Доводи позивача про те, що інформація, яка стосується його покійного брата, поширена саме відповідачкою, ґрунтуються виключно на припущеннях останнього. Проаналізувавши зміст оспорюваної позивачем інформації, в контексті наявних доказів по справі, вважає, що офіційний інтернет-сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач без ідентифікації може створити будь-яку сторінку та публікувати тексти, коментарі, тощо під вигаданим ім`ям. Таким чином, вважає, позивачем не доведено, що недостовірна інформація про його брата поширена саме відповідачкою. Крім того, позивач у позові зазначив, що негативні та образливі коментарі були розмішені саме на сторінці «Facebook» його матері ОСОБА_4 , під її публікацією, але не пояснив чому вона, як автор публікації, не заблокувала та не видалила образливі коментарі (а.с. 50-52).
02.11.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що відповідно до загального правила, визначеного постановою Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Враховуючи, що під час проведення тимчасового доступу до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 27.01.2020 року, в присутності понятих, експерта та слідчого, відповідачка визнала той факт, що коментарі про його покійного брата під повідомленням матері, вона робила з свого особистого телефону, якого в подальшому було вилучено, тому він вважає ОСОБА_2 належним відповідачем. На підтвердження своїх доводів надав копії витягу з ЄРДР, протоколу тимчасового доступу до речей і документів, опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду та фотокопії надісланих повідомлень відповідачці через мережу «Facebook» та Messenger. Таким чином, просить задовольнити позов про захист честі та гідності в повному обсязі (а.с. 63-71).
12.11.2021 року ухвалою Тетіївського районного суду Київської області підготовче провадження у справі закрите та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 80).
30.06.2022 року ухвалою Тетіївського районного суду Київської області провадження в справі було зупинено до припинення перебування позивача ОСОБА_1 на військовій службі у складі Збройних Сил України (а.с. 178-179).
Ухвалою суду від 17.07.2023 року провадження в справі відновлено та призначено судове засідання (а.с. 185).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Порхун О.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали посилаючись на поданий відзив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що працівники поліції запросили бути свідком до приміщення лікарні. В її присутності ОСОБА_6 сказала, що вона відправляла текст з власного телефону та останній повідомили, що її телефон будуть вилучати. Телефон ОСОБА_2 особисто їй не показували, та про яку інформацію йшла мова, їй не відомо. Пояснили лише, що виник конфлікт в розмові.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що її бабуся ОСОБА_4 попросила зробити публікацію в додатку «Facebook». Зі свого мобільного телефону вона створила сторінку бабусі і вела від її імені переписку. Коментарі під публікацією бабусі були позитивні та негативні. Вона показала бабусі коментар залишений ОСОБА_6 : «В нього спід я працюю в лікарні». ОСОБА_6 образливо коментувала смерть бабусиного сина ОСОБА_8 говорила що їй писати в коментарях.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона попросила свою внучку ОСОБА_7 створити їй сторінку в додатку «Facebook» та викласти публікацію. Прочитавши коментар, залишений ОСОБА_6 , в якому остання написала, що її син помер від хвороби, наркоман, вона прийшла до відповідачки в лікарню та запитала чи остання знала її покійного сина, на що ОСОБА_6 відповіла, що не знає його. Після чого вона попросила відповідачку написати вибачення в додатку «Facebook», але вона написала їй вибачення лише в особисті повідомлення. Крім того, вона особисто просила внучку не видаляти коментарі під її публікацією.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він був запрошений працівниками поліції в якості свідка до лікарні. У його присутності ОСОБА_2 сказала, що свої записи робила з власного телефону, який в подальшому було вилучено. Мова йшла про розміщені в додатку «Facebook» публікації образливого характеру, а саме про те, що у ОСОБА_10 був СНІД. Даних публікацій і кого вони стосуються він особисто в телефоні ОСОБА_6 не бачив.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона як слідча була присутня під час проведення в Тетіївській ЦРЛ тимчасового доступу до комп`ютерної техніки, на якій працює ОСОБА_2 та її мобільного телефону. Вилучення мобільного телефону ОСОБА_2 проводилось у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 поширювала неправдиву інформацію про покійного брата позивача, а саме, що у нього був СНІД. В її присутності ОСОБА_2 пояснила, що до мережі «Facebook» вона підключена через особистий мобільний телефон, а чи говорила ОСОБА_2 про те, що вона поширювала дану інформацію, вона не пам`ятає. З вилученого мобільного телефону ОСОБА_2 встановити, що вона дійсно поширювала неправдиву інформацію здобути не представилось можливим. Дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з тим, що строк досудового розслідування закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру.
Свідок ОСОБА_12 в судове засідання не прибув, хоча судом неодноразово вживались заходи щодо його виклику та безпосереднього допиту в судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 (а.с. 8-10).
Згідно копії відповіді КНП Київської обласної ради «Київський обласний центр громадського здоров`я» від 02.06.2021 року наданої на адвокатський запит ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в Центрі не перебував (а.с. 11).
Підставою звернення до суду позивач зазначає, що 22.05.2019 року через мережу інтернет в додатку «Facebook» його матір ОСОБА_4 в своєму обліковому записі розмістила звернення до односельчан з метою відшукання свідків та очевидців даного злочину. На підтвердження даної публікації позивачем було надано скрін публікації розміщений в додатку «Facebook» 21 травня о 22:21(а.с. 70-71).
З наданих позивачем фотокопій коментарів, розміщених у соціальній мережі «Fасеbооk» вбачається, що учасник з аккаунтом « ОСОБА_13 » залишила коментар такого змісту: «В нього спід я працюю в лікарні» (а.с. 13).
З наданих фотокопій переписки вбачається, що користувач з профілем «Polishchuk Natalia» на повідомлення розміщене в додатку Messenger від 19.07.2019 року, 20:33: «Доброго вечора! Не дочекався вашої відповіді, що Ви вирішили?» відповіла 27.07.2019 року, 23:21 повідомленням наступного змісту: « Я скинула мамі вибачення в лічку бо в мене не було її в друзях!» (а.с. 18).
12 липня о 15 год. 16 хв. користувач з профілем « ОСОБА_13 » в соціальній мережі «Fасеbооk» залишила повідомлення наступного змісту: «Прошу у Вас вибачення, за те що публічно оскорбила Вашого покійного сина. Написати там не можу та як Ви у мене не у друзях.» (а.с. 69).
З наданої позивачем копії протоколу огляду речей і документів від 20.08.2020 року встановлено, що на мобільному телефоні відповідачки ОСОБА_2 встановлено програмне забезпечення «Fасеbооk», на якому відкритий профіль «Polishchuk Natalia» (а.с. 21).
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або іншій спосіб - на свій вибір.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Згідно з частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст. 20 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошення конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах. В електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про дії та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що в соціальній мережі «Facebook» на сторінці його матері під її публікацією відповідачкою викладено коментар наступного змісту: «В нього спід я працюю в лікарні» (а.с. 13).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що відповідачами у справі є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.
Окрім того, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належать до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.
При цьому, на підтвердження поширення відповідачкою в мережі «Facebook» указаної інформації, позивачем надано суду аркуші паперів, які не містять жодних даних про те, де саме, ким і коли оспорювана інформація була розміщена, не є достатніми, належними та допустимими доказами, які б підтверджували факт поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачкою ОСОБА_2 , а отже з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офіційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, суд позбавлений можливості достовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та факт його поширення саме відповідачкою.
Наявність фото особи на вищезазначених аркушах не дає підстав для висновку, що саме на даному фото - відповідачка і саме нею була розміщена та поширена оспорювана інформація.
Відповідачка ОСОБА_2 в своєму відзиві на позовну заяву заперечувала проти того, що саме нею у соціальній мережі була викладена вказана в позовній заяві позивача інформація.
В матеріалах справи наявні скріншоти переписки, які суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки вони не містять відомостей того, що саме відповідачка ОСОБА_2 виклала зазначену у позовній заяві інформацію про покійного брата позивача.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що скріншоти особистої сторінки у соціальній мережі «Fасеbооk» користувача « ОСОБА_13 », скріншоти переписки у соціальній мережі користувача « ОСОБА_13 » з іншими користувачами, де вона, на думку позивача, поширює недостовірну інформацію відносно покійного брата позивача, самі по собі не свідчать про те, що аккаунт під назвою « ОСОБА_13 » був створений саме відповідачкою ОСОБА_2 .
Оскільки, інтернетмережа «Fасеbооk» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.
Отже, на сьогодні, матеріали справи не містять відповідей від власника соціальної мережі «Fасеbооk» - Meta Platforms Inc., що акаунт з назвою « ОСОБА_13 » належить саме відповідачці. Окрім того, згаданий акаунт в соціальній мережі «Fасеbооk» з якого начебто була поширена інформація не є верифікованим, а отже будь-хто міг зареєструвати даний акаунт, тому немає належних та допустимих доказів, які б свідчили б про те, що ОСОБА_2 є належною відповідачкою в даній справі.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що ствердження позивача про те, що ОСОБА_2 у додатку «Facebook» виклала зазначену у позовній заяві інформацію про його покійного брата ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 201, 277 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 25 березня 2024 року.

Суддя: Т.П. Косович