№ 207/3019/17
№ 6/207/69/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну вибулої сторони стягувача у виконавчому проваджені , справа № 207/3019/17 ,

В С Т А Н О В И В

ТОВ «Дебт Форс» звернулося з заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому проваджені з ТОВ «Вердикт Капітал» на нього згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року , яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» заборгованість у сумі 33913 гривні 41 копійка , та витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 гривень 00 копійок , оскільки рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено . Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року замінено сторону стягувача по справі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 , з АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» . 9 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс» було укладено Договір №09-03/23 про відступлення прав вимоги , відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту , в тому числі за Договором кредиту № 630002896 . 29 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено Договір № 29-05/23 про відступлення прав вимоги , відповідно до якого ТОВ «Кампсіс» відступило , а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту , в тому числі за Договором кредиту № 630002896 .

Представник заявника ТОВ «Дебт Форс» у судове засідання не явився , письмово просив розглядати справу без їх участі .

Представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання не явився , надав до суду заяву , у якій просив розглянути заяву без його участі та без участі боржника .

Заява стягувача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну вибулої сторони стягувача у виконавчому проваджені не підлягає задоволенню з наступних підстав .

Згідно ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником . Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа) , державний або приватний виконавець .

У судовому засіданні встановлено , що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено . Рішення суду набрало законної сили 12 липня 2018 року . 12 липня 2018 року ПАТ «Альфа-банк» отримало виконавчий лист , у якому зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 13 липня 2021 року . Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2022 року замінено сторону стягувача по справі № 207/3019/17 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 , з АТ «Альфа-Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» .

9 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс» було укладено Договір №09-03/23 про відступлення прав вимоги , відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило , а ТОВ «Кампсіс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту , в тому числі за Договором кредиту № 630002896 . 29 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено Договір № 29-05/23 про відступлення прав вимоги , відповідно до якого ТОВ «Кампсіс» відступило , а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту , в тому числі за Договором кредиту № 630002896 .

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду .

Судові рішення , що набрали законної сили , обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування , підприємств , установ , організацій , посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України , а у випадках , установлених міжнародними договорами , згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України) .

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб , що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах , у межах повноважень та у спосіб , що визначені Конституцією України , цим Законом , іншими законами та нормативно-правовими актами , прийнятими відповідно до цього Закону , а також рішеннями , які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню .

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах , який передбачає , зокрема , можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду , а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення , дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови , що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом .

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу . Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження , тобто процесуального правонаступництва , є наступництво у матеріальних правовідносинах , унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах .

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони , а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником .

Згідно ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником . Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження .

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права , викладені в постановах Верховного Суду .

У пунктах 73-75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 , провадження № 12-48гс20 зазначено , що «оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу , сторони виконавчого провадження належать до учасників справи , а отже , якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження , заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи . На стадії виконавчого провадження , як на завершальній стадії судового провадження , можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження . Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав , визначених статтею 52 ГПК України . У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України , що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення , застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу . Натомість як до відкриття виконавчого провадження , так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України . У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою . Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження , що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України» .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року , справа № 34/25 , провадження № 12-69гс21 зазначено , що «заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками незмінністю , неспростовністю , виключністю , преюдиційністю , виконуваністю . Отже , у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку , якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби , правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні , яке не здійснюється. Разом з тим особа може бути замінена судом у порядку процесуального правонаступництва за статтею 52 ГПК України на будь-якій стадії процесу , якщо здійснюється провадження у справі за участі її правопопередника щодо майна чи активів (немайнових прав) , набутих цією особою в порядку матеріального правонаступництва» .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року , у справі № 2-7763/10 , провадження № 14-197цс21 , зроблено висновок , що «заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер , покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва , а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства , передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України , в межах стадій судового процесу . Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету , яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва , яке стало підставою процесуального правонаступництва . Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні , відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження , якщо воно вважається закінченим . Враховуючи завдання виконавчого провадження , як складової судового провадження , процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження , так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження . За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження , яке було закінчене , досягнення цієї процесуальної мети неможливе . Тому разом із заявою щодо правонаступництво , якщо виконавче провадження закінчене , заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад , оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження) , спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі . За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва . Якщо ж виконавче провадження не закінчене , але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання , у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання . Якщо ці строки пропущені , то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання . За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва» .

Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні , а тому потребує розгляду підстав поновлення виконавчого провадження , якщо воно вважається закінченим .

Судом встановлено , що рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 5 червня 2018 року , яке набрало законної сили , не виконано , виконавче провадження не відкривалося , заявнику відмовлено у відкритті виконавчого провадження .

Стадія виконавчого провадження , як завершальна стадія судового процесу , починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання , оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання . Отже , за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються , а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання .

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 .

Особа , на користь якої видано виконавчий документ , набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа , а не з моменту відкриття виконавчого провадження . Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження , як юридичного процесу , є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні , які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження , за виключеннями , передбаченими законодавством .

Тому заміна стягувача , як сторони виконавчого провадження неможлива , якщо заява правонаступника про це подана , зокрема , після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання , і він не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу , у тому числі до відкриття виконавчого провадження .

При вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити , чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання , оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються , а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання . Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження .

У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права .

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності , які є невід`ємною , органічною складовою принципу верховенства права (зокрема , рішення у справах «Єлоєв проти України» , «Новік проти України») .

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціювання правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування .

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному , повному , об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів .

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому , так і кожному доказу (групі однотипних доказів) , який міститься у справі , мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) .

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено , що доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин , які мають значення для вирішення справи .

Належними є докази , які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України) .

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом .

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідних дій стягувачем , тоді як правомірність очікування виконання рішення суду цілком залежала від дій стягувача щодо отримання та пред`явлення виконавчого документа до виконання .

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини , відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень , але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент . Межі цього обов`язку можуть бути різними , залежно від характеру рішення . Крім того , необхідно брати до уваги , між іншим , різноманітність аргументів , які сторона може представити в суд , та відмінності , які існують у державах-учасницях , з огляду на положення законодавства , традиції , юридичні висновки , викладення та формулювання рішень . Таким чином , питання , чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції , може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року) .

Тому заміна стягувача , як сторони виконавчого провадження неможлива , якщо заява правонаступника про це подана , зокрема , після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання , і він не був поновлений судом.

Керуючись ст. 512 , 514 ЦК України , ст. 12 , 76 , 81 , 89 , 263 , 353 , 442 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну вибулої сторони стягувача у виконавчому проваджені Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 відмовити .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення .

Суддя С.А. Скиба