Справа № 158/1256/24
Провадження № 2/0158/395/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

05 червня 2024 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ківерці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 65 284,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір №447365-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору ОСОБА_1 було надано грошові кошти у розмірі 25 000 грн. на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку, яку було зазначено відповідачем при заповненні анкетних даних. Станом на 10.04.2024 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість в загальній сумі 65 284,42 грн., з яких: 25 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36 534,42 грн. - заборгованість за відсотками, 3750,00 грн. заборгованість за комісією, а також судовий збір.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Представник позивача у судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судове засідання повторно не прибув, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.06.2024 постановлено здійснювати заочний розгляд справи.

Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 15.02.2022 ОСОБА_1 підписав з ТОВ «Бізнес Позика» акцепт пропозиції (оферти) укласти Договір №447365-КС-001 про надання кредиту, відповідно до умов якого кредитодавець надає грошові кошти на наступних умовах: загальний розмір кредиту 25 000 грн.; строк кредитування 24 тижні; термін дії договору до 02.08.2022; проценти за користування кредитом 0,86470000 %, в день, фіксована; комісія за надання кредиту 3750,00 грн.; орієнтовна реальна річна процентна ставка 3584,96 % (а.с.19-22).

Згідно із п. 3.1. Договору, кредитодавець зобов`язаний протягом 3 робочих днів з дня укладення Договору надати Позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1 Договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний (картковий) рахунок Позичальника, який відповідає банківській платіжній картці, яка зазначена в розділі 8 Договору.

Пунктом 3.2 Договору встановлено Графік платежів, якого повинен дотримуватись позичальник.

Грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. були зараховані ТОВ «Бізнес Позика» 15.02.2022 на картковий рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією платіжного сервісу «ТАС Pay» від 15.02.2022 №493513786 (а.с.28).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Враховуючи наведене, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення анкети клієнта на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти (а.с.22 зі звороту).

Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) від 28.03.2018.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за договором №447365-КС-001 від 15.02.2022, у зв`язку з цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за даним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №447365-КС-001 від 15.02.2022 загальна сума заборгованості станом на 10.04.2024 становить 65 284,42 грн, з яких: 25 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 36 534,42 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом та 3750,00 грн. заборгованість за комісією (а.с.29-35).

Разом з тим, вимога позивач про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 3750,00 грн. є безпідставною, виходячи з наступного.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 було надано кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 25 000 грн., строк дії кредиту 24 тижні, процентна ставка в день 0,86470000 %, тип ставки- фіксована, комісія за надання кредиту 3750,00 грн.

Пунктом 2.5 Договору №447365-КС-001 від 15.02.2022 передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн., розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку договору, встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.

Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Водночас, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема і щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №343/557/15-ц.

Разом з тим, у п. 25 та п. 29 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №363/1834/17 зазначено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, що порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Відтак, у даному випадку підстави для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн. відсутні.

Разом з тим, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 61 534,42 грн, з яких: 25 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 36 534,42 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (61 534,42 грн. х 100 : 65 284,42 грн. = 94,26%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2283,35 грн. (2422,40 грн. х 94,26 : 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 61 534 (шістдесят одна тисяча п`ятсот тридцять чотири) гривні 42 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2283 (дві тисячі двісті вісімдесят три) гривні 35 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова