КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

30.05.24 справа 133/290/23

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі головуючого судді Пєтухової Н.О., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без виклику сторін заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат у справі за його заявою про скасування судового наказу у справі №133/290/23 за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення з нього заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

В обґрунтування заяви зазначив, що суд при постановленні ухвали від 02.05.2023 про скасування судового наказу за його заявою у справі за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення з нього заборгованості за послуги розподілу природного газу не вирішив питання щодо судових витрат понесених ним при подачі заяви про скасування судового наказу, що стало підставою для його звернення із даною заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, при цьому посилався на ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

21.05.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження заяви та призначення заяви до розгляду в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без виклику сторін.

Враховуючи наведене, додаткове рішення ухвалюється в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, виклик сторін у судове засідання суд необхідним не вважає.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послугу з розподілу природного газу.

31.03.2023 судом видано судовий наказ та стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість за послугу з розподілу природного газу в сумі 1366,66 грн., судовий збір у розмірі 268,40 грн.

01.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 31.03.2023.

02.05.2023 судом постановлено ухвалу про скасування судового наказу від 31.03.2023. Однак, 14.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, зокрема щодо стягнення судових витрат понесених ним при подачі заяви про скасування судового наказу, оскільки таке питання не було вирішено судом при розгляді справи.

Так, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України, у справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник.

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження.

Таким чином у стягненні судового збору, сплаченого боржником при подачі заяви про скасування судового наказу, суд відмовляє, оскільки підлягає відшкодуванню суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, лише на користь заявника (стягувача) у разі пред`явлення ним позову до боржника та задоволення такого позову судом.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України.

Водночас, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат.

У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже, саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

Таким чином, суд не приймає доводи боржника щодо стягнення понесених судових витрат, оскільки відповідно до чинного цивільно-процесуального законодавства стягнення у наказному провадженні з боржника вказаних витрат не регламентовано положеннями розділу II ЦПК України та не відноситься до тієї категорії судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, передбаченої ст. 141 ЦПК України, що підлягає стягненню зі сторони у разі задоволення позову.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 1ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Проте, вказані положення ЦПК України стосуються лише позовного провадження, а представник боржника звернувся в порядку наказного провадження, де винесення додаткового рішення законодавством не передбачено.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст.ст. 42, 131, 133, 137, 141, 164, 170, 171, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 30.05.2024