ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1418/24 Номер провадження 22-ц/814/3382/24Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повне рішення складено 07.08.2024, у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про визнання права власності, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Державне бюро розслідувань, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) «Полтавський турбомеханічний завод», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Державне бюро розслідувань, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання права власності та скасування арешту.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 31 березня 2016 року між нею, ОСОБА_1 , та ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу.

Згідно пункту 1.1. Договору, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Дана квартира належить ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 , виданого Реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 06 січня 2016 року, про що зазначено в пункті 1.3. Договору.

Згідно пункту 1.7. Договору квартира була передана продавцем покупцеві в користування, що підтверджується актом прийому-передачі від 31 березня 2016 року.

Згідно пункту 2.1. Договору продавець продав квартиру з розстрочкою платежу до 31 грудня 2025 року.

Згідно пункту 2.2. Договору вартість квартири становить 1 363 094,00 (один мільйон триста шістдесят три тисячі дев`яносто чотири гривні 00 копійок).

Згідно пункту 4.1. Договору, право власності на предмет договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації права на предмет договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виключно за умови повної оплати вартості квартири.

29 січня 2024 року вона здійснила останній платіж по вище зазначеному Договору.

31 січня 2024 року звернулася з листом до ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» з метою виконання останнім вимог підпункту 5 пункту 5.1. Договору. ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» документів їй не надав, посилаючись на усну відмову нотаріуса, оскільки згідно інформації, що міститься в державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 28 лютого 2024 року керівником є Кирик Г.В., а на даний час керує й підписує документи ОСОБА_2 , що підтверджується підписами на доданих копіях документів.

20 лютого 2024 року вона звернулася з листом до Публічного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» з проханням провести державну реєстрацію речових прав на вказане майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Листом від 27 лютого 2024 року ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» відповіло їй, що не має можливості виконати умови Договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 31 січня 2016 року, а саме провести державну реєстрацію права власності, оскільки відповідно до Ухвали Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2022 року по кримінальній справі № 757/36605/22-к було арештовано корпоративні права останнього та внесено відповідно заборону до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Просила визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 167,1 кв.м. Скасувати арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що був накладений Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі №757/29869/22-к від 08 листопада 2022 року.

Скасувати арешт нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 13630 грн. 94 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01 травня 2024 рокуклопотання представника третьої особи про закриття провадження задоволено.

У частині позовних вимог про скасування арешту майна провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» про визнання права власності та скасування арешту майна закрито.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод» про визнання права власності відмовлено.

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, зазначає, що договір містить графік сплати чергових платежів їх розмір та загальний розмір вартості квартири в 1363094 грн., жодних змін щодо збільшення вартості нерухомого майна між сторонами не вносилося. Крім того звертає увагу, що відповідач не заперечував факту повного виконання умов договору. Зазначає, що не наділена процесуальним правом ініціювати питання про звільнення квартири з-під арешту оскільки право власності на квартиру за нею не зареєстровано.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне бюро розслідувань посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 06 січня 2016 року реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, індексний номер 51475623 (а.с. 14).

31 березня 2016 року ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод», що в договорі діє як продавець, та ОСОБА_1 , що діє в договорі як покупець, уклали договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дяченко В.А. (а.с. 7-10).

Згідно п. 1.1. зазначеного договору купівлі-продажу продавець передає у власність, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу передбачено, що продавець продає покупцеві вищевказану квартиру з розстрочкою платежу до 31 грудня 2025 року відповідно до наведеного в цьому пункті графіку платежів.

Пунктом 2.2. договору купівлі-продажу передбачено, що продаж цей за домовленістю сторін вчинено за 136304,00 грн. з ПДВ, які покупець зобов`язаний сплатити продавцю в строки та на умовах, вказаних у п. 2.1. договору.

Зазначена ціна відповідає волевиявленню кожного з учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його укладення не підлягає крім випадків, визначених цим договором.

Визначена вартість квартири еквівалентна 51006,93 дол. США. Якщо на день проведення оплати курс долара до гривні, визначений НБУ, перевищує 26,7237 гривень за 1 долар США більше, ніж на 10%, то оплата здійснюється по діючому на день оплати курсу долара. Якщо на день проведення оплати курс долара до гривні, визначений НБУ, нижче 26,7237, то оплата здійснюється в національній валюті України по курсу долара до гривні 26,7237.

Пунктом 4.1. договору купівлі-продажу передбачено, що право власності на предмет договору згідно ст. 334 Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникає у покупця з моменту державної реєстрації права на предмет договору у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виключно за умови повної оплати вартості квартири, встановленої пунктом 2.2. цього договору, покупцем.

Відповідно до акту прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 від 31 березня 2016 року ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» передає в користування, а ОСОБА_1 приймає у користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).

31 січня 2024 року та 20 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 зверталась до директора ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» з заявами, у яких просила надати письмову заяву, підпис на якій завірено нотаріально, про факт повного розрахунку покупцем по договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року, а також просила провести державну реєстрацію права на предмет договору, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 шляхом реєстрації пава власності на квартиру за покупцем (а.с. 16, 17).

Як вбачається з відповіді, наданої АТ «Полтавський турбомеханічний завод» 27 лютого 2024 року за вих. №12/16-000207 на звернення ОСОБА_1 щодо проведення державної реєстрації права власності на предмет Договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року, станом на 20 лютого 2024 року в рамках розгляду кримінальної справи № 0000459, на виконання судового рішення про арешт корпоративних прав від 22 грудня 2022 року № 757/36605/22-к Печерського районного суду м. Києва було внесено відповідну заборону до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. На підставі цього, АТ «Полтавський турбомеханічний завод» не має можливості виконати умови зазначеного Договору купівлі - продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року, а саме: провести державну реєстрацію зміни прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Одночасно з цим, АТ «Полтавський турбомеханічний завод» не заперечує проти здійснення відповідних реєстраційних дій та підтверджує виконання вимог зазначеного договору ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с. 18).

До вказаного листа долучено акт звірки взаємних розрахунків від 31 січня 2024 року між АТ «Полтавський турбомеханічний завод» та ОСОБА_1 по Договору купівлі продажу з розстрочкою платежу від 31 березня 2016 року (а.с. 19-20).

При розгляді справи судом першої інстанції третьою особою ДБР надано письмові пояснення та додано до них копії постанови про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 02 квітня 2024 року, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року у справі № 757/29869/22-к та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі № 757/30458/23-к.(а.с. 62-83)

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2022 року у справі № 757/29869/22-к накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000459 на рухоме майно ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», в тому числі на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою збереження майна як речових доказів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі № 757/30458/23-кнакладено арешт у кримінальному провадженні № 0000459 на рухоме майно ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», в тому числі на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту.

Зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору про право між ОСОБА_1 та ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», при цьому предметом даного спору є право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що підставою для звернення позивача з зазначеним позовом стала неможливість оформити право власності на зазначену вище квартиру саме у зв`язку з накладенням на неї арешту у кримінальному провадженні.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частини 1 статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

Згідно частин 1-3 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 статті 174 КПК України).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини 3 та 4 статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини 4 статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

У разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц , від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, від 18 вересня 2019 року у справі № 757/46795/16-ц.

Аналізуючи матеріали справи, колегія судів звертає увагу, що перешкодою в оформленні права власності на квартиру є саме накладений арешт в межах кримінального провадження, щодо власників та службових осіб ПрАТ «Полтавський турбомеханічний завод», при цьому відповідач не заперечував факту укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з позивачем, не заперечував щодо права ОСОБА_1 на зазначену квартиру, а також щодо реєстрації за нею права власності.

Тобто визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру, на яку накладено арешт, не призведе до відновлення її порушеного права.

За вказаних обставин, враховуючи, що на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , накладено арешт в межах кримінального провадження, ОСОБА_3 має право звернутися до слідчого судді чи суду з клопотанням про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна у порядку кримінального судочинства.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року слід змінити відмовивши у задоволенні позову з підстав зазначених у мотивувальній частині постанови.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює результат судового рішення, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року - змінити відмовивши у задоволенні позову з підстав зазначених у мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 грудня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук