Справа № 594/1766/24
У Х В А Л А

09 грудня 2024 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Зушман Г.І., ознайомившись із заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», в інтересах якого діє ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» звернулося до Борщівського районного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 3676,99 грн, а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Згідно п.2 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідно до ч.4 ст.163 ЦПК України, якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 43 ЦПК України, процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

За вимогами п. 29 Розділу ІІІ «Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 № 1845/0/15-21, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів. В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету.

Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, визначено, що офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в «Електронному кабінеті» ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Разом з тим заявник, подаючи заяву про видачу судового наказу через підсистему «Електронний суд», не зазначив відомості про наявність або відсутність у боржника електронного кабінету та зареєстрованої офіційної електронної адреси. Докази на підтвердження цих обставин до заяви також не додано.

Суддя звертає увагу, що нормами ЦПК України не передбачено порядок подання через підсистему «Електронний суд» заяви про видачу судового наказу до боржника, який не має зареєстрованої офіційної електронної адреси, тому вважає, що в даному випадку слід застосувати положення ЦПК України щодо подання до суду в електронній формі позовної заяви та документів, що додаються до неї.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Проте до матеріалів заяви не додано доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 169 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня одночасно з копією судового наказу надсилає боржникові копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом із доданими до неї документами.

Відтак, боржник у разі видачі стягувачу судового наказу, крім його копії має отримати копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом із доданими до неї документами. Вказана норма реалізує забезпечення права боржника для подання заяви на скасування виданого судового наказу.

У той же час, у матеріалах справи наявна копія заяви про видачу судового наказу з переліком додатків у кількості 7-ми штук, однак зазначені додатки до копії заяви про видачу судового наказу для направлення боржнику у разі видачі судового наказу, у виконання вимог ст.169 ЦПК України, не долучені.

Як вбачається з матеріалів справи заявник просить стягнути зі ОСОБА_1 суму заборгованості 3676,99 грн., однак із звіту по історії балансу за період з 01 грудня 2021 року по 12 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 2176,99 грн. У розрахунку (додаток до претензії) зазначено суму 3676,99 грн, яка складається із 177,00 грн по рахунку та 3499,99 грн. по рахунку , проте зазначений розрахунок не деталізований і з нього неможливо встановити за який період утворилася ця заборгаваність. Таким чином суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість заяви про видачу судового наказу, перевіряючи безспірність вказаної заборгованості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою вимогою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає за необхідне відмовити Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 165167, 258261, 353355 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані телекомунікаційні послуги відмовити.

Копію ухвали надіслати Приватному акціонерному товариству «ВФ Україна».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складення повної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 09 грудня 2024 року.

Суддя