2/465/1867/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

з участю секретаря судових засідань Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" про зарахування грошових коштів по договору кредиту та страхування, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Ідея Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" про зарахування грошових коштів по договору кредиту та страхування, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що між ним та АТ «Ідея Банк» та ТОВ "Нью Файненс Сервіс" був укладений договір кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року. Відповідно до умов даного Договору позивачеві було надано споживчий кредит в розмірі 108500,00 грн., з кінцевим терміном погашення до 20 квітня 2024 року та з оплатою по процентній ставці 15% річних за цільовим призначенням: для споживчих цілей (паспорт споживчого кредиту №Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року). 20 квітня 2021 року сума споживчого кредиту в розмірі 108500,00 грн. була видана позивачу, з яких 82260,00 грн. - чиста сума кредиту, перерахована на погашення кредиту №501271061 від 15.10.2020; 21700,00 грн. - чиста сума кредиту, перерахована на погашення кредиту №1864 від 08.09.2020; 3947,83 грн. - оплата за видачу кредиту (або страхова сума, згідно паспорту) та 592,17 грн. - послуги страховика відповідно до п.1.7.2 договору.

Відповідальність клієнта за порушення строків виплати з детальним описом штрафних та інших санкцій прямо Договором не передбачена. П.4 Договору визначено, що «В Додатку №1, що є невід`ємною частиною Договору, зрозуміло та доступно викладено: а) детальний розпис складових загальної вартості Кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графіки платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за Договором». Лише пунктом 6 «Додаткова інформація з зірочкою» передбачена пеня за кожен день прострочки на прострочену суму кредиту, процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,15% в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% в період прострочення сплати з 61 календарного дня, штраф, інші платежі, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - 15. Встановлення такої відповідальності клієнта, на переконання позивача, є абсолютно неспіврозмірною наданим послугам з врахуванням відсутності в договорі умов відповідальності банку.

Крім цього, пунктом 4 Договору визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,6% середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку, встановленого в п.5, починаючи з 3,9585% в перший місяць із зменшенням щомісячно на 0,100% до 4585%. Тобто, за користування коштами позивач повинен був сплачувати проценти за користування кредитом (п.1.3 договору п.6 паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит) у розмірі 1337,67 грн. з щомісячним пониженням у зв`язку із погашенням частини тіла кредиту та п. п.1.5 договору і п.7.4 паспорту споживчого кредиту - 4294,97 грн. - плата за обслуговування кредитної заборгованості з щомісячним пониженням у зв`язку із погашенням частини тіла кредиту аж до погашення кредиту (в таблиці відповідно п.7). За розрахунково-касове обслуговування (в таблиці відповідно п.8) позивач не повинен сплачувати жодні суми. В період з 24.07.2021 року по 01.02.2023 року ОСОБА_1 сплатив банку комісію у розмірі 123550,62 грн., з яких - 51807,48 грн. - це плата за обслуговування кредитної заборгованості. Вважає, що умови договору щодо необхідності сплати комісії банку, а саме плати за обслуговування кредитної заборгованості, є такими, що порушують його права та норми чинного законодавства. Як вбачається із доданого паспорту споживчого кредиту та таблиці, загальний розмір відсотків, які ОСОБА_2 повинен сплатити, складає 32151,43 грн., а розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості складає 86263,92 грн. Отже, сума яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування, майже дорівнює сумі, яку він отримав в кредит та більш як у тричі перевищує розмір відсотків. Гроші позивачем були взяті в кредит у зв`язку з хворобою та необхідністю постійно проходити дороговартісні курси лікування, оскільки він інвалід другої групи. Договір укладений під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах.

За період з 19.05.2021 по 01.02.2023 ОСОБА_1 всього вніс на рахунок банку 123550,62 грн. Ці кошти банк розподілив наступним чином: на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості - у розмірі 51807,48 грн., котра складається з оплати за обслуговування кредитного договору в сумі 31686,10 грн. та за розрахунково-касове обслуговування в сумі 20121,38 грн., що більш ніж у три рази перевищує суму сплачених позивачем на рахунок банку процентів за користування кредитом - 18625,15 грн., що підтверджується наданою відповідачем випискою про рух коштів по рахунку та підготовленою адвокатом згідно даної виписки табличною розбивкою; на погашення боргу кредиту - 53118,61 грн. Окрім того, згідно листа банку, загальна заборгованість станом на 01.02.2023 року ще складає 79274,15 грн., що, вочевидь, не можна визнати справедливим та розумним. Таким чином і відсоткова ставка за договором в розмірі 15% річних не відповідає визначеній у п.1 та п.4 паспорту споживчого кредиту, а ціна договору фактично в десятки разів є більшою, ніж встановлена даними пунктами. Окрім того, у п.п. 9 п.5 паспорту споживчого кредиту до кредитного договору та у п.17 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит реальна річна процентна ставка не зазначена взагалі, що є свідомими та умисними діями банку щодо введення клієнта в оману про реальну вартість кредиту. У зв`язку з цим позивач просить зарахувати переплачені ним кошти по договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року в сумі 51807,48 грн. в рахунок оплати погашення суми кредиту з моменту оплати першого платежу, а також зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк», врахувавши нікчемність п.1.5 та п4 договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року та п.4, п.п.4 та п.п.7.4 п.5 додатку №1 - паспорту споживчого кредиту та п.7 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит до договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року, укладеного між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , провести новий розрахунок погашення платежів за договором з урахуванням залишку та сплачених сум і надати позивачу оновлений графік погашення.

Також у позовній заяві позивач стверджує, що неправомірні дії відповідача призвели до його душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання, та спричиняють позивачу не лише моральні страждання, але і змушують звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я. Тому відшкодування моральної шкоди має відбуватися на підставі частини першої статті 1167 ЦК України. Розмір морального відшкодування за шкоду у зв`язку із укладенням, виконанням договору кредиту та страхування №Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року позивач оцінює в сумі 30000,00 грн. Окрім цього, позивач поніс витрати, пов`язані із наданням йому правової допомоги в розмірі 25 000 грн. Вказані суми просить стягнути з відповідача.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзив мотивує тим, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. В додатку № 1 до кредитного договору передбачена реальна річна процентна ставка (п.17) в розмірі 87,39% і загальна вартість кредиту в розмірі 190884,02 грн.

Вказує, що при укладенні кредитного договору позивача було ознайомлено та підписано ним особисто як паспорт споживчого кредиту, так і кредитний договір разом з додатком № 1. В паспорті споживчого кредиту вказано загальні витрати за кредитом в розмірі 104884,20 грн., орієнтовну загальну вартість кредиту в розмірі 190884,02 грн., реальну річну процентну ставку в розмірі 87,39% та інші показники згідно Закону України «Про споживче кредитування». Ті ж самі відомості є і в додатку №1, що є невід`ємною частиною кредитного договору. Тому незрозуміла вина банку в тому, що позивач не читав умов договору і тим більше його звинувачення в шахрайстві і обмані представник відповідача вважає безпідставними. Зазначає також, що відсутня вина банку і в тому, що адвокат позивача надав запит, на який банк в силу статті 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Постанови НБУ № 236 від 14.07.2006 року зі всіма змінами та доповненнями не зміг надати відповіді, оскільки він був складений в порушення вимог вищезазначених актів. У відзиві зазначається про не зрозумілий причинно-наслідковий зв`язок між підвищенням тиску у позивача і діями банку, адже як прослідковується з поданих позивачем медичних документів (наприклад, огляд кардіолога), то ще в 2021 році в нього зафіксовано як одна із причин захворювання - підвищений кров`яний тиск; щодо постійних дзвінків банку то позивачем не надано жодного доказу з цього приводу. Також вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 25000 грн. не є пропорційним до предмета спору та складності справи, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, та вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 2500 грн. або відмовити в повному обсязі.

12.06.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила, що визнання нікчемними (недійсними) умов паспорту споживчого кредиту позивачем не заявлялася, а предмет спору стосується істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачем надано докази перебування на лікуванні та завданих душевних страждань, у зв`язку із протиправною поведінкою відповідача. Окрім цього, вказала, що ними надано всі належні підтверджуючі документи щодо відшкодування правничих витрат, однак відповідачем не вказано аргументів щодо зменшення їх розміру.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представником подано до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала, просила такий задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила суд розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.04.2021 року між АТ «Ідея Банк» (банк/кредитодавець) та ТОВ "Нью Файненс Сервіс" (страховий агент) та позивальником ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року, предметом якого є надання клієнту кредиту на наступних умовах: сума кредиту 108500,00 грн., процентна ставка 15% (змінювана), строк кредиту 36 місяців.

До вказаного договору додано паспорт споживчого кредиту (Додаток №1 до Договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20.04.2021 року), відповідно до якого встановлено основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, загальні витрати за кредитом.

Згідно п.1.5 договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає клієнту платні послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості та стягує комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку.

При цьому, чіткий перелік платних послуг з обслуговування кредитної заборгованості не визначено, суть такого обслуговування в умовах договору не конкретизовано.

Водночас, з руху коштів по рахунку клієнта ОСОБА_1 вбачається, що щомісячна плата за обслуговування кредиту банком нараховувалась і стягувалась з позичальника. Така ж плата включена в загальну вартість кредиту для споживача. Водночас розмір комісійної винагороди за переказ коштів не визначений, у п.1.5 договору міститься лише відсилання до тарифів, розміщених на веб-сайті банку.

Також у п.4 договору обумовлено, що в Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, викладено: а) детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Водночас, у такому додатку перелік конкретних послуг з обслуговування кредиту не наведено. Не наведено такого переліку і в п.4, п.п.7.4. п.5 паспорту споживчого кредиту.

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку в період з 24.07.2021 року по 01.02.2023 року ОСОБА_1 сплатив банку кошти у розмірі 123550,62 грн. З них - 51807,48 грн. - це плата за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, попри відсутність в кредитному договорі визначених і зрозумілих послуг, які охоплюються поняттям плати за обслуговування кредитної заборгованості, банком з коштів, які сплачувались відповідачем ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту, 51807,48 грн. зараховано в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

Заз змістом ч.5 ст.12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У зв`язку з цим суд враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22), з приводу аналогічних правовідносин, за яких в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

У наведеній постанові зроблено висновок, згідно якого, ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

А тому, з урахуванням викладеного, беручи до уваги, що умовами договору про споживчий кредит, укладеного між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 , не передбачено переліку послуг, що включені до послуг з обслуговування кредиту і за які нараховувалась плата, умови, якими передбачено оплату таких послуг, є нікчемними. Відповідно, слід зарахувати переплачені ОСОБА_1 кошти по договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року в сумі 51807,48 грн. в рахунок оплати погашення суми кредиту з моменту оплати першого платежу.

Окрім цього, суд вважає за доцільне зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк», врахувавши нікчемність п.1.5 та п.4 договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року та п.4, п.п.4 та п.п.7.4 п.5 додатку №1 - паспорту споживчого кредиту та п.7 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит до договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року, укладеного між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , провести новий розрахунок погашення платежів за договором з урахуванням залишку та сплачених сум і надати ОСОБА_1 оновлений графік погашення.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вивчивши зібрані та долучені до матеріалів справи докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності, суд приходить до переконання, що справді внаслідок укладення кредитного договору, позивачу заподіяно моральну шкоду.

Так, зарахування відповідачем більшої частини коштів, сплачених позивачем на погашення кредиту, в рахунок плати за обслуговування кредиту за нікчемними умовами договору об`єктивно негативно позначилося на стані здоров`я позивача, який закономірно розраховував на те, що сплачені ним кошти спрямовуються на погашення тіла кредиту та відсотків, а не оплату послуг банку, виду, переліку та обсягу яких у договорі не обумовлено.

Суд приймає до уваги те, що з 27.10.2021 року у позивача розвинулася гіпертонічна хвороба, що підтверджується висновком лікаря-кардіолога КНП "Львівське територіальне медичне об`єднання "Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги" від 30.12.2022 року.

При цьому, слід враховувати, що глибина душевних переживань, яких зазнав ОСОБА_1 , зумовлена, зокрема й тим, що останній згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 є інвалідом 2-ї групи, з 15.06.2022 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати на період воєнного стану згідно наказів по Обласному комунальному підприємству ЛОР "Профілактична дезінфекція" №48-ос від 23.05.2022 року та №8-ос від 17.02.2023 року, а тому, безпідставне зарахування банком коштів, які сплачувались позивачем в рахунок погашення кредиту, на оплату послуг з обслуговування такого кредиту і, відповідно, нарощування боргу спричиняло переживання для позивача.

Разом з тим, виходячи із характеру спірних правовідносин, позиції сторін та наданих суду доказів, моральну шкоду, заподіяну позивачу, суд оцінює в розмірі 5000 грн. Вказану суму суд вважає достатньою для належної сатисфакції понесених позивачем моральних страждань.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення суми витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу позивачем надано суду: договір №2 про надання правової допомоги від 31.01.2023 року, укладений між адвокатом Мелян Н.Ю. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду № 2 від 03.02.2023 року до вказаного договору, якою визначено вартість гонорару за послуги адвоката щодо представництва інтересів клієнта по оскарженню кредитного договору у розмірі 25000,00 грн.; акт виконаних робіт № 1 від 11.04.2023 року; дублікат квитанції №2PL251589 від 14.04.2023 року на суму 25 000 грн., згідно якого вказані кошти переказані ОСОБА_1 на користь адвоката.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, часткове задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 2624,27 грн.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс" про зарахування грошових коштів по договору кредиту та страхування, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Зарахувати переплачені ОСОБА_1 кошти по договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року в сумі 51807 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сім) гривень 48 коп. в рахунок оплати погашення суми кредиту з моменту оплати першого платежу.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк», врахувавши нікчемність п.1.5 та п4 договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року та п.4, п.п.4 та п.п.7.4 п.5 додатку №1 - паспорту споживчого кредиту та п.7 таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит до договору кредиту та страхування № Z65.00206.007915196 від 20 квітня 2021 року, укладеного між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , провести новий розрахунок погашення платежів за договором з урахуванням залишку та сплачених сум і надати ОСОБА_1 оновлений графік погашення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави 2624 (дві тисячі шістсот двадцять чотири) гривні 27 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Ідея Банк", код ЄДРПОУ 19390819, адреса: м. Львів, вул. Валова, 11.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Файненс Сервіс", , адреса: м.Київ, вул.Васильківська, 15/2.

Суддя Марків Ю.С.