Справа № 131/1076/15-ц
Провадження № 22-ц/801/2664/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Димбіцький Ю. В.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

10 грудня 2024 рокуСправа № 131/1076/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Ковальчука О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Діденко Наталія Петрівна, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кантелинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління «АТ Ощадбанк» про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2015 року рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області вищевказаний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку (пай) площею 3,79 га, що розташована на території Кантелинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, право на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН №003000, виданим на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації Вінницької області від 04.03.2002 року № 59 та зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 146, майно пайового фонду, що знаходиться в пайовому фонді бувшого колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Дружба» с. Кантелина Іллінецького району Вінницької області в розмірі 3069 грн або 0,12 відсотків, право на яке посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ VI №001970 та грошові вклади в Іллінецькому ТВБВ №10001/0148 ПАТ «Державний ощадний банк України» на суму 2650 грн (рахунок № НОМЕР_1 ) з належними виплатами та компенсацією в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 грудня 2024 року, не погодившись із таким рішенням, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

02 грудня 2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду витребувано вказану справу із Іллінецького районного суду Вінницької області.

06 грудня 2024 року з Іллінецького районного суду Вінницької області надійшла зазначена цивільна справа для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Проте зі змісту апеляційної скарги та матеріалів справи вбачається, що ця скарга подана понад встановлені процесуальні строки.

Водночас, разом із апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року, яке мотивоване тим, що з повним текстом оскаржуваного судового рішення представник ОСОБА_1 ознайомився лише 22 листопада 2024 року. При цьому, ОСОБА_1 судом першої інстанції до участі в розгляді справи не залучався, однак скаржник вважає, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються його права.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням усталеної практики ЄСПЛ, свідчить, що апеляційний суд під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що існують поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожній справі національні суди мають перевіряти чи є підстави для поновлення строків на оскарження, виправдовуючи втручання у принцип res judicata (принцип визначеності).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Особа, яка подає апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, у тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, суд має виходити із того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків апеляційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

У справі, яка переглядається, 20 липня 2015 року Іллінецьким районним судом Вінницької області ухвалено рішення.

Апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі в розгляді справи, подав 02 грудня 2024 року, тобто більше ніж через 9 років після ухвалення оскаржуваного рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» викладено висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом із тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 436/9142/12 (провадження № 61-16754св23), від 22 травня 2024 року у справі № 1522/13227/12 (провадження № 61-1036св24).

Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц). ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII).

Положеннями частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній станом на ухвалення рішення суду першої інстанції) передбачалося, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За таких обставин, сам лише факт подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення такого строку та відкриття апеляційного провадження.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, подане ОСОБА_1 , не містить належного обґрунтування причин пропуску такого тривалого строку (більше 9 років) на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Отже, наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року не є поважними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Під час вирішення питання про поновлення строку, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане заявником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року, у якій потрібно зазначити поважні причини для поновлення такого строку (за їх наявності) та надати докази на їх підтвердження.

Керуючись ст. ст. 359, 360 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року неповажними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 липня 2015 року залишити без руху, про що повідомити скаржника і надати йому строк для усунення вищенаведених недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали, особі, яка подала апеляційну скаргу, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук