Справа № 201/2710/23
Провадження № 2/201/241/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень було вказано, що 19.12.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 905, який розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2022 справа № 201/12771/21.

З 2015 року сім`я ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі проживала в квартирі АДРЕСА_1 . Позивач, відповідач та їх спільна шестирічна дитина зареєстровані в квартирі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 разом з дитиною залишилась проживати в квартирі позивача, однак не сплачує за комунальні послуги та відмовилась сплачувати ОСОБА_1 орендну плату за квартиру, від укладання договору оренди житла ухиляється, в добровільному порядку відмовляється звільнити квартиру. Квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та не підлягає розподілу між подружжям. Станом на дату подання цієї заяви з урахуванням зміни предмету позову заборгованість за комунальні послуги та утримання прибудинкової території становить 11 280,39 грн.

ОСОБА_1 17.11.2022 засобами поштового зв`язку було направлено ОСОБА_2 лист з пропозицією укласти договір оренди квартири разом з примірниками договору. Відповідачка лист отримала 21.11.2022, однак підписаний договір ОСОБА_1 не відправила.

Відтак позивач просить суд визнати укладеним з 21 листопада 2022 року договір найму житлового приміщення (оренди квартири), а саме: квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на умовах викладених по тексту позову. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 143 000 гривень 00 копійок за період починаючи з 21 листопада 2022 року по 19 листопада 2023 року. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі - 9096 гривень 14 копійок. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за утримання прибудинкової території у розмірі 2184 гривні 25 копійок та судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача також надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав вказаних у письмових поясненнях.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 19.12.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, за актовим записом № 905, який розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2022 справа № 201/12771/21.

З 2015 року сім`я ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі проживала в квартирі АДРЕСА_1 та зареєстровані там разом із їх спільною дитиною.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 разом з дитиною залишилась проживати в квартирі позивача, однак не сплачує за комунальні послуги та відмовилась сплачувати ОСОБА_1 орендну плату за квартиру, від укладання договору оренди житла ухиляється, в добровільному порядку відмовляється звільнити квартиру.

Квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 та не підлягає розподілу між подружжям.

Станом на дату подання цієї заяви з урахуванням зміни предмету позову заборгованість за комунальні послуги та утримання прибудинкової території становить 11 280,39 грн.

ОСОБА_1 17.11.2022 засобами поштового зв`язку було направлено ОСОБА_2 лист з пропозицією укласти договір оренди квартири разом з примірниками договору. Відповідачка лист отримала 21.11.2022, однак підписаний договір ОСОБА_1 не відправила.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору в розумінні статті 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 640 ЦК України визначено момент укладення договору. Так, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона -власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами не було досягнуто згоди що до укладення договору оренди вказаної квартири, що й стало приводом звернення до суду, а відтак вказаний договір не укладався та ніхто не може бути примушений до укладання договору в розумінні ст. 627 ЦПК України.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 203 ЦК України, відповідно до якої волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, суд не може вважати укладеним договір платного користування спірною квартирою (оренди) від 21.11.2022 між позивачем з одного боку та відповідачкою з другого боку, оскільки відповідачка не висловила вільного волевиявлення щодо укладення цього правочину.

В зв`язку з вищезазначеним, суд вважає, що позовна вимога про визнання укладеним договору оренди квартири від 21.11.2022 задоволенню не підлягає.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі, комунальним послугам з водопостачання та водовідведення та за утримання прибудинкової території, суд зазначає, що вказана вимога є похідною від визнання укладеним договору оренди в задоволенні якої відмовлено, а відтак не підлягає задоволенню. Відмовляючи в задоволенні вказаних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження саме проживання відповідача у вказаній квартирі, та й відповідно користування наданими комунальними послугами.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання угоди укладеною та стягнення заборгованості, та, відповідно, для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною та стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова