Справа № 486/1583/24
Провадження № 2/486/812/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 січня 2000 року між ним та ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності АВВ N? 628678, посвідченої 10.09.1999 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., від імені ОСОБА_4 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір укладений в Южноукраїнській філії Товарної біржі «Українська» та зареєстрований за реєстровим номером 86262 від 21.01.2000 року. 02 лютого 2000 року право власності на придбану квартиру було зареєстровано в Южноукраїнському «Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим N?75 в реєстровій книзі 11 на стор. 168. Квартира придбана у спільну сумісну власність подружжя, за взаємною згодою з покупцем ОСОБА_1 і право власності зареєстровано на титульного власника. Позивач вказує, що на теперішній час не може зареєструвати своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реалізувати свої права власника по розпорядженню квартирою у зв`язку з тим, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська Миколаївської області було відмовлено в реєстрації речового права на нерухоме майно у зв?язку з тим, що зі сторони продавця договір було укладено не самим членом біржі ОСОБА_4 , а його представником за дорученням, що суперечить ч. 5 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Оскільки на час укладання договору, правочини, зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, вказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. На даний момент позивачу стало відомо про недійсність біржової угоди та про необхідність визнання договору купівлі-продажу дійсним в судовому порядку, тому виникла необхідність звернення до суду з даним позовом.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, відзиви до суду не направили.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позов.

Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2000 року на Товарній Біржі «Українська» укладено договір купівлі-продажу нерухомості, реєстраційний номер 86262, за яким ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та на підставі довіреності АВВ N?628678, посвідченої 10.09.1999 року приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., від імені ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1 купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Квартира належить продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.10.1997 року, виданого Органом приватизації житла ПО ЮУ АЕС м. Южноукраїнськ та зареєстрованого у БТІ №1039 від 15.12.1999.

Балансова вартість квартири становить 22562,85 грн.

Квартира продана за 10 000 грн., які отримані продавцем до підписання даного договору (п. 4 договору).

Пунктом 11 вказаного договору сторони визначили, що відповідно до ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в МБТІ за місцем розташування об`єкта нерухомості.

Договір №86262 від 21.01.2000, зареєстровано у КП «БТІ м. Южноукраїнська» за №75 кн. 11 на ім`я ОСОБА_1 02.02.2000 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 року), який діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Статтею 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за №152/361, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на квартиру міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі.

Зазначена норма закону суперечила змісту чинної на той час ст. 227 ЦК України (1963 року), згідно з якою договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що сторони, укладаючи договір, діяли у відповідності до вимог закону, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, і своїми діями підтвердили факт укладення угоди та виконання її умов, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та визнання укладеної між сторонами угоди дійсною.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263- 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості №86262, посвідчений 21 січня 2000 року Товарною біржею «Українська».

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Волощук