Справа № 346/1959/24
Провадження № 22-ц/4808/1563/24
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчук Роман Романович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 жовтня 2024 року, у складі судді Калинюка О.П., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту № 677831 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток, тобто в електронній формі на веб-сайті «www.credit7.ua».

22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221, згідно якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінуера Україна».

05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240205/1, згідного якого останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс».

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 15.04.2024 розмір заборгованості відповідача становить 27 527 гривень 86 копійок, з яких: 7 500 гривень заборгованість за основним зобов`язанням; 15 817 гривень 50 копійок залишок заборгованості по процентам за користування; 0 гривень - заборгованість за пенею та штрафами; 4 210 гривень 36 копійок інфляційне збільшення. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення коштів не виконав, позивач просив стягнути з нього зазначену заборгованість за вказаним договором, судові витрати по оплаті судового збору та 7 000 гривень за оплату послуг професійної правничої допомоги.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 жовтня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 677831 від 25.03.2020 року в загальному розмірі 27527 тисяч 86 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судові витрати в розмірі 6422 гривні 40 копійок, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф».

Представник ОСОБА_1 адвокат Савчук Р.Р. подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суд визнав встановленими ті обставини, які не були доведені в ході судового розгляду, та порушив норми процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що у договорі факторингу від 22.02.2021, який був укладений між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Сіроко Фінанс», в долучених до договору реєстрі права вимоги, актах прийому-передачі та інших додатках до договору, відсутні відомості про відступлення первісним кредитором і набуття ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги за договором №677831 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.03.2020, який укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 . Також вказані відомості також відсутні і в договорі факторингу від 05.02.2024 та додатках до нього, які були укладені між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

ТОВ «Лінеура Україна» не повідомляло ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Артеміда-Ф».

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували набуття ним права вимоги за вказаним кредитним договором.

Зазначає, що позивач ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не надав належних доказів, які б підтвердили факт перерахунку ТОВ «Лінеура Україна» на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів.

Документ, наданий позивачем, а саме лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №105-2302 від 26.02.2024, не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті.

Вважає, що ОСОБА_1 не уклав із ТОВ «Лінеура Україна» договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Так, позивач не долучив до матеріалів справи доказів, які б вказували на те, що ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір позики наданий позивачем не підписаний відповідачем.

Всупереч ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» ні позивач, ні ТОВ «Лінеура Україна» не надсилали ОСОБА_1 примірника кредитного договору. Тому вимоги позивача є безпідставними.

Зазначає, що строк кредитування за кредитним договором від 25.03.2020 завершився 15.04.2020. Як свідчить розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 25.03.303 становить 27527,86 грн. Вказаний розрахунок зроблений з 25.03.2020 по 14.07.2020, тому період з 16.04.2020 по 14.07.2020 виходить за межі строку кредитування, а отже проценти за користування позикою в сумі 15817,50 є необґрунтованим. Нарахування позивачем заборгованості за відсотками поза межами строків кредитування є незаконним.

Позивач всупереч п. 1.6 кредитного договору самовільно збільшив загальну вартість кредиту з 10 492,50 до 27 527,86 грн. Зазначені проценти підпадають під визначення передбачене ч. 1 ст. 549 ЦК України та є неустойкою.

Вважає, що позивач фактично нарахував відповідачу неустойку за період з 16.04.2020 по 14.07.2020, тобто в період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби COVID-19, що суперечить п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Позивач правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, на час ухвалення рішення суду заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачем добровільно не погашена.

З таким висновком колегія суддів частково не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 25.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір споживчого кредиту № 677831 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток, тобто в електронній формі на веб-сайті «www.credit7.ua». Договір зі сторони відповідача підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 17-23).

Згідно п. 1.2. 1.4. вказаного договору товариство зобов`язалось надати клієнту кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором строк кредиту 21 днів, сума кредиту 7 500 гривень, тип процентної ставки фіксована.

Безпідставними є твердження представника відповідача про те, що сторонами не погоджено умови договору. Так, Договір про надання споживчого кредиту №6778371 від 25.02.2020, додаток до договору №1 до вказаного договору Графік платежів та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом ОСОБА_1 .

Відповідно до листа № 105-2602 від 26.02.2024 року ТОВ «Універсальні платіжні Рішення» ТОВ «УПР», відповідачу було перераховано грошові кошти в розмірі 7 500 гривень (а.с. 57).

Також відповідно до листа ТОВ «Лінеура Україна» ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 26.11.2020 року його заборгованість за договором №677831 складає 7500 грн за тілом кредиту, 15817,50 грн - проценти за користування кредитом (в тому числі прострочені) та 1072,50 грн неустойка (а.с.21).

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо нарахування позивачем заборгованості за відсотками поза межами строків кредитування.

Відповідно до п. 1.3 договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №677831 від 25.03.2020 строк кредиту 21 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.

Пунктом 3.1 нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Таким чином, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивач самовільно збільшив відсотки за кредитом.

Судом першої інстанції також встановлено, що 22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221 (а. с. 29-34).

Відповідно до п. 1.3. вказаного договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в погодженій сумі в розпорядження клієнта, за плату, на передбачених цим договором умовах, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за зобов`язаннями, що визначені в Реєстрі прав грошових вимог, погодженому сторонами за цим договором за формою згідно з додатком №2.

Згідно з витягом реєстру прав вимог №015-220221 від 21.02.201 ОСОБА_1 мав заборгованість за кредитним договором № 677831, а саме 7 500 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 15 817,50 грн залишок заборгованості по процентам за користування; загальний розмір заборгованості 23 317.50 грн (а.с. 53).

Апеляційним судом також встановлено, що 05.02.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240205/1 (а. с. 40-47).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 20240205/1 ОСОБА_1 станом на 15.04.2024 року має заборгованість за кредитним договором № 677831, а саме 7 500 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 15 817,50 грн залишок заборгованості по процентам за користування; 0 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування; 23 317,50 грн загальний розмір заборгованості (а. с. 56).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Умовами договору про надання споживчого кредиту №6778371 від 25.02.2020 не передбачено стягнення інфляційного збільшення.

Також, відповідно до ланцюга факторингу апеляційним судом встановлено, що до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 23 317,50 грн, а саме 7 500 грн заборгованість за основним зобов`язанням; 15 817,50 грн залишок заборгованості по процентам за користування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.

Таким чином, суд першої інстанції на вказане не звернув уваги та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 інфляційне збільшення в розмірі 4 210 гривень 36 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначеним обставинам оцінки не дав та не врахував вказаних норм чинного законодавства, а відтак рішення суду, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України слід змінити, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 677831 від 25.03.2020 в загальному розмірі 23 317,50 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» сплачено судовий збір за звернення до суду першої інстанції у розмірі 2422,40 грн, з ОСОБА_1 слід стягнути 2051,77 грн судового збору пропорційно до задоволення заявлених вимог.

Також із ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 555,94 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Савчука Романа Романовича, задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 жовтня 2024 року змінити, викласти резолютивну частину в такій редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження юридичної особи: 79013, м. Львів, вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, реквізити IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк»), заборгованість за кредитним договором № 677831 від 25.03.2020 року в загальному розмірі 23 317 гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 5051 гривні 77 копійок, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 2051,77 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмір 3000 гривень, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження юридичної особи: 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, буд. 87, офіс 54, реквізити IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк»).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження юридичної особи: 79013, м. Львів, вул. С. Бандери, буд. 87, офіс 54, реквізити IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОТП Банк») на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 555 гривень 94 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин