Справа № 510/480/24
Провадження № 2/510/969/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 травня 2024 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 23.04.2024р., 20.05.2024р., будучи належним чином сповіщений, не явився, про причину неявки суд не сповістив, був попереджений, що на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Відзиву на позов не надав.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Златі Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

Згідно із ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник позивачки проти заочного розгляду справи не заперечувала.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2020р., зареєстрованого в реєстрі за №346; копія свідоцтва про шлюб сторін, укладений 03.06.2017р.; копія Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.12.2023р.; фотокопія нотаріально завіреного договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2020р., зареєстрованого за № 346; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.03.2020р. №309; копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2020р.; копія заяви ОСОБА_1 від 18.03.2020р. про надання згоди на укладення угоди щодо купівлі нерухомості її чоловіком; копія заяви ОСОБА_3 від 18.03.2020р. про відсутність правових перешкод для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна; копія довідки КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» від 18.03.2020р. №86; копія звіту експерта від 17.03.2020р. про проведення незалежної оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , діюча через свого представника - Златі Д.С. , звернулася до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_2 , зазначивши, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2020р., зареєстрованого в реєстрі за №346, відповідач являється власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира була придбана в період перебування сторін у шлюбі, який було зареєстровано між ними 03.06.2017р. У відповідності до ст. 60 СК України набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. В даний час виникла необхідність у реєстрації права спільної сумісної власності подружжя, тобто за позивачкою повинно бути визнано право на частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідач це право позивачки не визнає, у зв`язку із чим позивачка була вимушена звернутися за захистом свого права та інтересу із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно вимог ч.4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтями 60-61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час розгляду даної цивільної справи вимоги про поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності подружжю, не заявлені.

Як було встановлено судом, з 03.06.2017р. сторони у справі перебувають у шлюбі між собою. 18.03.2020р. ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_3 , за яким він купив у останньої квартиру АДРЕСА_1 . 18.03.2020р. дружина відповідача - ОСОБА_1 склала нотаріально посвідчену заяву, якою надала згоду своєму чоловікові купити за 246830 грн. вищевказану квартиру, підтвердила, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладався її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які були між ними попередньо обговорені та вважалися вигідними для них, укладання договору відповідало їхньому спільному волевиявленню. Крім того, своєю заявою ОСОБА_1 підтвердила, що згадане в договорі майно - квартира після продажу буде перебуватиме у спільній сумісній власності подружжя, придбана ними за спільні кошти. При посвідчені вищевказаної заяви нотаріусом були роз`яснені ОСОБА_1 ст. 368 ЦК України, ст.ст. 60,65 СК України. Тобто, були дотримані вимоги чинного законодавства та забезпечені гарантії права спільної сумісної власності подружжя. Однак, договір купівлі-продажу квартири було укладено тільки за участю відповідача в статусі покупця і всю правовстановлююча документація щодо квартири була оформлена тільки на ім`я ОСОБА_2 (про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.12.2023р.).

В даний час у позивачки виникла необхідність у реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Це право позивачки відповідач не визнає, єдиним шляхом захисту права власності позивачки є визнання цього права судом.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно постанови Верховного Суду від 18.05.2023 у справі №344/5528/22 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.

Тому, суд вважає, що є правові підстави для визнання права спільної сумісної власності за позивачкою у вигляді її права на частину квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-289, 354, 355 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст. 15,16, 316, 317, 328, 364, 367, 392 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 69, 70 СК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право спільної сумісної власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Ренійським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Вячеслав ДУДНИК