Провадження № 2/317/719/2024
Справа № 317/1956/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Нікітіна В.В.

за участі секретаря судового засідання Хижняк Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк» або «Позивач») до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

24 квітня 2019 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі анкети-заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. Договір укладений в електронній формі з застосуванням електронного ключа авторизації.

АТ «Універсал Банк» повністю виконав вимоги Договору, надавши ОСОБА_1 кредит на вказану вище суму.

Відповідач зобов`язання за договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 15 січня 2024 року у нього виникла заборгованість за тілом кредиту перед позивачем в сумі 39723,87 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачем ОСОБА_1 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову з наступних підстав.

Позовна заява в даній справі подана з порушенням строків позовної давності, про застосування якої заявляє відповідач.

Крім того, при підписанні договору кредиту між сторонами не було узгоджено процентної ставки за кредитом. Сама анкета-заява, яку підписав відповідач ОСОБА_1 не містить відомостей щодо процентної ставки за кредитом.

Банком на підтвердження процентної ставки за кредитом, до матеріалів справи додано Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» від 24.11.2021 року, в той час як анкета-заява підписана ним 24.04.2019. Відповідач зазначає, що станом на момент підписання анкети-заяви вказані Умови та правила ще не діяли, а тому нарахування банком процентів по кредиту протягом дії кредитного договору є незаконним. Зазначив, що суми грошових коштів, які він сплачував на користь банку для погашення кредитної заборгованості, банком незаконно були спрямовані на покриття нарахованих процентів, які анкетою-заявою не передбачені.

Крім того, банком в розрахунку заборгованості по кредиту зазначена сума у 3028,00 гривень судових витрат, які банк самостійно списав з картки відповідача, включивши цю суму до розміру основного боргу по кредиту, що є незаконним та штучно збільшує заборгованість.

Також надав виписку з карткового рахунку, за якою його заборгованість перед банком становить 2127,87 гривень, а не ту суму, яка зазначена банком у позові.

На підставі викладеного, просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Судові витрати просив покласти на позивача.

Представником АТ «Універсал Банк» до суду направлено відповідь на відзив, в якій представник банку заперечив проти доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, зазначивши наступне.

При підписанні договору у формі анкети-заяви від 24.04.2019 відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами банку тощо. Примірники вказаних документів він отримав в мобільному додатку, без авторизації в якому неможливе отримання кредиту. Будь-яких заяв від ОСОБА_1 до банку про його непогодження з умовами кредитування не надходило.

Крім того, відповідно до п. 4.2.19 Умов і правил, позичальник зобов`язаний періодично, але не рідше ніж один раз на 30 днів знайомитись з актуальною редакцією умов та правил. Тобто відповідач достеменно знав про умови кредитування та про процентну ставку по кредиту, визначену Умовами та правилами.

Договір між сторонами по даній справі укладено в електронній формі. Проведення будь-яких операцій в застосунку Monobank можливо лише за умови попереднього погодження клієнта з Умовами та правилами надання банківських послуг. Без такого погодження клієнт не має технічної можливості здійснити будь-яку фінансову операцію з кредитними коштами.

Таким чином, сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, зокрема і щодо процентної ставки по кредиту.

Представник позивача звернув особливу увагу на тому, що застосування судом правової позиції, що висловлена Верховним Судом у справі № 342/180/17 в постанові від 03.07.2019, є передчасним та незаконним з огляду на різність суб`єктного складу у спірних правовідносинах, різність часу виникнення цих правовідносин та різність підстав їх виникнення. Висновки Верховного Суду в зазначеній справі не можуть бути застосовані до правовідносин в даній справі, оскільки вони є різними за всіма трьома компонентами.

Також наведені аргументи щодо здійснення розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням овердрафту (перевитрати) на суму 24 000 гривень, переведення витрат у розстрочку та отримання ОСОБА_1 кредиту готівкою.

Крім того, самостійне списання банком 3028 гривень судового збору повністю відповідає Умовам та правилам надання банківських послуг.

З урахуванням доводів відповіді на відзив на позовну заяву, представник банку просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 24.04.2019 р., укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості відсотки. Однак, в анкеті-заяві від 24 квітня 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення умов щодо процентної ставки за кредитом. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Тарифи банку і Умови та правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 24 квітня 2019 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

В цьому зв`язку суд може лише частково погодитись з доводами позивача, наведеними у відповіді на відзив, щодо ознайомлення відповідачем ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг та, відповідно, з його згодою зі встановленими відсотками по кредиту, виходячи з наступного.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що при підписанні анкети-заяви від 24.04.2019 та при здійсненні розрахункових операцій за допомогою мобільного (або десктопного) застосунку monobank ОСОБА_1 відмічав пункт, за яким він ознайомлений з Умовами та правилами та те, що без такої дії він не мав змоги підписати анкету-заяву та здійснювати будь-які операції з кредитними коштами.

В той же час, з наданих позивачем доказів неможливо встановити, яка саме процентна ставка містилась в Умовах та правилах на момент укладення договору та чи була вона визначена взагалі.

Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19; справа за позовом АК КБ «Приватбанк» про стягнення кредитної заборгованості) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду і вважає їх такими, що можуть бути застосовані у даній справі, оскільки форма та характер «Умов та правил…» в Приватбанку та в АТ «Універсал Банк» є ідентичними.

При цьому суд критично оцінює доводи позивача щодо неможливості застосування до правовідносин в даній справі вказаної правової позиції, виходячи з наступного.

Дійсно, суб`єктний склад, час та підстави виникнення правовідносин в даній справі та в справі № 342/180/17 не є абсолютно ідентичними. Однак, правовідносини в цих справах є кредитними; виникли між банківською установою з одного боку та з фізичною особою з іншого; підставою правовідносин є підписаний кредитний договір у схожій формі (анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг).

Основним в зазначеній вище правовій позиції Верховного Суду є те, що правовідносини між позичальником та кредитором виникають на підставі договору, який складається з узгоджених ними пунктів, які є обов`язковими до виконання. При цьому виключне значення для визначення правомірності нарахування кредитором будь-яких інших, ніж тіло кредиту, платежів (процентів, штрафів, пені, комісії тощо) має те, що ці вимоги ґрунтуються на умовах, які погоджені (підписані в тому чи іншому вигляді) з позичальником. Тобто при укладенні кредитного договору позичальник має бути обізнаним про всі платежі, які він має здійснити на користь кредитора за укладеним договором. Ця обставина відноситься до обставин, які підлягають доказуванню в цивільному процесі.

Таким чином суд не погоджується з доводами позивача в цій частині та вважає, що зазначена правова позиція підлягає безумовному застосуванню в цій справі.

Позивачем не заявлялись позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за договором, однак, як встановлено судом, грошові кошти, сплачені відповідачем ОСОБА_2 під час дії кредитного договору, частково спрямовувались на погашення безпідставно нарахованих процентів.

Для визначення суми боргу за тілом кредиту, яка підлягає стягненню в цій справі, судом досліджено довідку про рух коштів по картці від 30.05.2024 (а.с. 140-168), яка містить інформацію про суми витрачених та сплачених ОСОБА_2 грошових коштів за період дії кредитного договору.

Загальна сума витрачених відповідачем кредитних коштів за вказаним документом становить 916 607,80 гривень, а сума сплачених коштів 890 479,93 грн.

При цьому суд враховує те, що 15.03.2024 позивачем було в односторонньому порядку списано з рахунку відповідача суму судових витрат в розмірі 3028 грн. Оцінюючи вказану обставину, суд погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву, та не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, вказаний платіж є односторонньою компенсацією позивачем судового збору, який був сплачений при поданні даного позову.

Відповідно до приписів статей 141, 265 ЦПК України, судовий збір розподіляється судом за наслідками розгляду справи. Право сторони цивільного процесу самостійно розподіляти судовий збір законом не встановлено. При цьому суд не погоджується з посиланням позивача на відповідний пункт Умов та правил, оскільки, як було встановлено вище, вказані умови та правила не підписувались позивачем.

Аналіз довідки про рух коштів свідчить про те, що до суми витрат ОСОБА_2 вже включено 3028,00 гривень, які банк фактично стягнув з відповідача в односторонньому порядку. Крім цього АТ «Універсал Банк» в позовній заяві повторно просить стягнути цю суму з відповідача, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, сума витрат ОСОБА_2 по кредиту має бути зменшена на суму судового збору, самостійно стягнутого позивачем у позасудовому порядку, а судовий збір в даній справі підлягає розподілу на підставі положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, сума основного боргу, яка підлягає стягненню в цій справі, становить:

916 607,80 грн. 3 028 грн. 890 479,93 грн. = 23 099,87 грн.

Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ідентифікаційний код юридичної особи в ) заборгованість за кредитом (основну заборгованість) в розмірі 23 099 (двадцять три тисячі дев`яносто дев`ять) гривень 87 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір у розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень 82 копійки.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Нікітін