судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Ситнік О. М.
за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2024 року.
У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, в якому, посилаючись на положення статей 509, 526, 633, 634, 641, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), частини четвертої статті 16 Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування», просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08 серпня 2019 року станом на 22 серпня 2023 року в розмірі 176 738,91 грн.
09 січня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08 серпня 2019 року в розмірі 176 738,91 грн, з якої: 176 738,91 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Вирішено питання про розподіл судових витрат.
10 квітня 2024 року постановою Вінницький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2024 року залишено без змін.
У травні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, у якій заявниця просить оскаржувані рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
03 червня2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 січня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 квітня 2024 року.
Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішенняу справіз ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню. Касаційна скарга містить посилання на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого судові рішення у малозначних справах, підлягають касаційному оскарженню у випадку, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Верховний Суд вважає, що наведена скаржником обставина не дає достатніх підстав для висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки один лише фінансовий критерій не може бути визначальним для виняткового значення справи, а іншим скаржниця свої доводи належним чином не обґрунтувала та не долучила жодних доказів на їх підтвердження.

З такими висновками колегії суддів не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені у пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Оцінка судом «винятковості» значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Необхідність перегляду Верховним Судом судового рішення у малозначній справі ОСОБА_1 обґрунтувала посиланням на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, й зазначила, що у неї помер чоловік і вона самостійно виховує малолітню дитину, а від рішення у справі залежить її подальше фінансове існування.

У пункті 5.8 Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023 у справі за конституційними скаргами щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах) вказано, що держава, реалізуючи свій розсуд щодо встановлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних, має обов`язок додержуватись конституційних принципів та зважати на вимогу правомірності мети під час застосування такого юридичного засобу віднесення цивільних справ до категорії малозначних, як ціна позову, та додержуватись принципу домірності.

Конституційний Суд України зауважив, що визначені в частині шостій статті 19 Кодексу розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумі 268400 грн (пункт 1) та 671000 грн (пункт 5) є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати.

Вважаю посилання заявниці на положення підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК Україниобґрунтованими, у зв`язку з чим необхідно було відкрити провадження у справі та перевірити по суті за матеріалами справи доводи касаційної скарги з наведених у ній підстав касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.

Суддя О. М. Ситнік