СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/2499/24
ун. № 759/4265/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (04060, м.Київ, вул.Ризька, 73-Г, офіс 7/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2024 р. В.М.Макєєв як директор ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому посилаючись на правонаступництво на підставі договору факторингу просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3602414 від 13.04.2023 р., укладеним між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна». Разом із позовом заявлено вимогу про витребування від ТОВ «Пейтек Україна» та АТ «Універсал банк» доказів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.03.2024 р. представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів у справі. В обґрунтування клопотання вказує, що позивач є суб`єктом приватного права і згідно із діючим законодавством обмежений в доступі до конфіденційної та банківської інформації відповідача та не може отримати від відповідача письмового дозволу на розкриття банківської таємниці стосовно руху коштів по його платіжній картці і надати суду докази щодо зарахування кредитних коштів на його картку.

Дослідивши вказане клопотання, матеріали цивільної справи, суд доходить висновку про можливість його часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (п. 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначає порядок розкриття банками банківської таємниці.

Згідно частини 2 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»

інформація, що містить банківську таємницю розкривається за рішенням

суду.

З огляду на вищезазначені положення статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» позивач не має змоги отримати інформацію, що становить банківську таємницю.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи обставини справи, які входять до предмету доказування, заявлені заявником вимоги, відсутність вказаного доказу, який є важливим для вирішення справи, беручи до уваги відсутність у позивача можливості самостійно витребування доказ, з метою дотримання основоположних принципів пропорційності за змагальності, суд вважає за доцільне витребувати від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" письмові докази, які становлять банківську таємницю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 84 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (04060, м.Київ, вул.Ризька, 73-Г, офіс 7/1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Витребувати від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (, місце знаходження: 04082, місто Київ, вулиця Автозаводська, будинок 54/19), наступні письмові докази, які становлять банківську таємницю:

- письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) із зазначенням її повного номеру;

- письмовий доказ у вигляді виписки про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за 13.04.2023 р.;

- платіжне доручення, на підставі, якого були зараховані 13.04.2023 р. кошти у розмірі 10000,00 гривень, на рахунок за карткою № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: І.Ю. Єросова