Справа № 512/276/24
Провадження № 2/513/691/24
Саратський районний суд Одеської області
про призначення судового розгляду
06 червня 2024 року суддя Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С., розглянувши цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в особі представника позивача Памірського Максима Анатолійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ :
05 червня 2024 року до Саратського районного суду Одеської області з Савранського районного суду Одеської області за підсудністю, разом із ухвалою суду від 18 квітня 2024 року, надійшла цивільна справа за позовною заявою ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 440422-КС-002 від 18 січня 2022 року у розмірі 65 071,41 грн, посилаючись на ухилення відповідача від виконання зобов`язання.
Статтею 32 ЦПК України встановлено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Саратського районного суду Одеської області, 05 червня 2024 року матеріали справи передані для розгляду судді Миргород В.С.
Позовну заяву подано з додержанням вимог, викладених у статтях 175-177, 189 ЦПК України, судовий збір сплачено.
Перешкод для відкриття провадження у справі, передбачених ст.185, 186 ЦПК України немає.
На підставі ст.27 ЦПК України, справа підсудна Саратському районному суду Одеської області.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У частині шостій статті 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень процесуального закону, суд має право віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому за змістом пункту 1 частини шостої цієї статті справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу притаманних їм властивостей, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета.
Звертаючись до суду, представник позивача просить стягнути заборгованість за кредитним договором.
Тобто у цій справі позивач заявив вимоги майнового характеру, з ціною позову 65 071,41 грн, а тому справа належить до категорії малозначних на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч.1 ст.276 ЦПК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.
Зважаючи на клопотання позивача та те, що ціна позову у даній справі не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Разом із тим, в порядку ч.5 ст.279 ЦПК України, суд вважає за необхідне проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Одночасно у позові представником позивача, з метою належного встановлення та підтвердження всіх фактичних обставин справи, подано клопотання про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ; інформації про рух коштів (виписку) по банківській картці № НОМЕР_1 за період з 18 січня 2022 року по 05 липня 2022 року включно, оскільки кошти були перераховані ТОВ «Бізнес Позика» відповідачу на банківську картку № НОМЕР_1 . Клопотання обґрунтоване неможливістю самостійного отримання вказаної інформації, що становить банківську таємницю.
Згідно із п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 81 ЦПК докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу на те, що згідно ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною першою статті 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Зокрема, банківської таємницею є відомості про банківські рахунки клієнтів; операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки та Національний банк України зобов`язані забезпечувати збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.
Однак, у поданому клопотанні про витребування доказів позивачем не зазначено про вжиті ним заходи для отримання цих доказів самостійно, не надано доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Посилання представника позивача на положення ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не звільняє його від обов`язку подання суду доказів звернення із запитами про отримання інформації та, відповідно, надання відповідей на такі запити, що може розцінюватись судом як підтвердженням причин неможливості самостійного отримання доказів.
Крім того, представником позивача у клопотанні не обґрунтовано, які саме обставини може підтвердити витребовуваний доказ, або аргументи, які він може спростувати.
Виходячи зі змісту ст. 84 ЦПК України, відповідно до якої суд може витребувати докази у разі неможливості самостійно надати докази учасником справи, на даний час суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про витребування доказів.
Представник позивача, в разі необхідності, не буде позбавлений можливості повторно подати відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.
На підставі наведеного, керуючись ст. 187, 274 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ :
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - прийняти до розгляду та відкрити провадження у вказаній справі.
Призначити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 липня 2024 року о 14 годині 00 хвилин в приміщенні Саратського районного суду Одеської області за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Сарата, вул. К. Вернера, 105.
Відправити відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.
Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
Відповідно до ст. 49 ЦПК України: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» Памірського М.А. про витребування доказів залишити без задоволення.
Копію ухвали направити сторонам по справі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Миргород