Провадження № 2/496/61/24
15 січня 2024 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Гончаренко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» (далі - ТОВ «Ларо Персонал»), звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ларо Персонал» заборгованість за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг №04/2022 від 09.03.2022 року у розмірі 22 353, 98 грн. та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмове клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надала.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 09.03.2022 року між ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» та ОСОБА_1 було укладено договір № 04/2022 про надання інформаційно-консультаційних послуг (далі-Договір).
Пунктом 1.1. Договору визначено, що за цим Договором виконавець зобов`язується за завданням замовника надати інформаційно-консультаційні послуги щодо інформування замовника про наявні, на момент укладення договору, на ринку праці, у тому числі за кордоном, вакансії працевлаштування, інформацією щодо яких володіє виконавець, а замовник зобов`язався оплатити виконавцеві зазначені послуги.
Зобов`язання виконавця за даним договором вважаються виконаними належним чином з моменту доведення до відома замовника інформації, визначеної у цьому розділі даного Договору. (п. 1.4. Договору).
Відповідно до п. 3.1. Договору, замовник зобов`язується сплатити виконавцеві за даним договором 14 700 грн.
Згідно п. 3.2. Договору замовник зобов`язується оплатити послуги у повному обсязі з моменту підписання Акту про надання інформаційно-консультаційних послуг до 01.06.2022 року.
Відповідно до п. 3.3. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця, визначений у реквізитах даного договору.
Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами. Факт надання послуг за даним Договором посвідчується Актом про надання інформаційно-консультаційних послуг, який є невід`ємним додатком до даного Договору (п.п. 4.1., 4.2. Договору).
09.03.2022 року між ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» та ОСОБА_1 було підписано Акт про надання інформаційно-консультаційних послуг, яким засвідчено, що виконавець у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 04/2022 від 09.03.2022 року між сторонами, а у замовника немає претензій щодо якості та обсягу наданих послуг.
ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як, зокрема, 78.10 «діяльність агентств працевлаштування» (основний); 78.20 «діяльність агентств тимчасового працевлаштування»; 78.30 «інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Проаналізувавши надані і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що не виконуючи належним чином зобов`язання за Договором, ОСОБА_1 порушила зазначені вище норми законодавства та умови Договору.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. справи.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу, ОСОБА_1 не надала в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виконаний позивачем розрахунок 3% річних в сумі 245, 26 грн. та інфляційних втрат в сумі 1528, 72 грн., проведений у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Водночас, згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 року у справі №591/3176/17 вказано, що неустойка - це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання.
Згідно п. 3.4. Договору у випадку прострочення замовником виконання зобов`язання щодо оплати послуг більш ніж на 15 днів, замовник зобов`язаний сплатити виконавцеві штраф у розмірі 10% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 3.4.1. Договору передбачено, що у випадку прострочення замовником виконання зобов`язання щодо оплати послуг більш ніж на 30 днів, замовник зобов`язаний сплатити виконавцеві штраф у розмірі 40% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Оскільки ОСОБА_1 прострочено виконання зобов`язання щодо оплати послуг більше як на 30 днів, ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» нараховано штраф у розмірі 5 880 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 , як замовниці, на користь ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ», як виконавця, заборгованості за Договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № 04/2022 від 09.03.2022 року у розмірі 22 353, 98 грн., з яких: - заборгованість по оплаті за надання інформаційно-консультаційних послуг у розмірі 14 700 грн.; - штраф за порушення зобов`язання на понад 30 днів - 5880 грн.; - 3 % річних - 245, 26 грн.; - інфляційні втрати - 1528, 72 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з наданої квитанції від 21.12.2022 року, за подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн., а тому, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вказані судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЛАРО ПЕРСОНАЛ».
Керуючись ст. ст. 207, 509, 525-526, 530, 546, 549, 610-612, 625-626, 628-629, 638-639, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81,141, 258-259, 263-265, 272, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАРО ПЕРСОНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення виготовлено 15.01.2024 року.
Суддя М.Л. Пасечник