РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/13094/23

Провадження № 22-ц/4815/437/24

Рівненський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Боймиструк С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Тимошенко О.В. на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем Дубенським відділом реєстрації актів громадянського Рівненської області.

В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 13 серпня 2001 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_4 та малолітніх сина ОСОБА_5 і дочку ОСОБА_6 . Сімейне життя не склалося, різне відношення до життя призвело до віддалення між ними, а потім і до повного відчуження та окремого проживання. Нині шлюбних відносин не підтримують, у кожного окреме господарство та роздільний бюджет. Втратили почуття любові та поваги один до одного і стали повністю чужими людьми. Шлюбні відносини припинені з листопада 2010 року.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 13 серпня 2001 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського Рівненської області, актовий запис № 173.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2024 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Тимошенко О.В., подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Вказує, що у шлюбі перебувають з 2001 року та мають трьох дітей, сімейні відносини не припинялись, він періодично перебуває за межами Рівненської області, однак сторони проживають в одному будинку і до кінця 2024 року вели спільне господарство, спільний бюджет, відвідували друзів та рідних. Дружину підтримував фінансово і морально.

Стверджує, що позивачка раніше зверталася з позовними заявами проте суперечки вдавалося вирішити. Вважає, що на даний час наявні підстави для збереження сім`ї у зв`язку з чим просить надати строк для примирення тривалістю 6 місяців.

Просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заявлене адвокатом Тимошенко О.В. в судовому засіданні клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів залишає без задоволення, оскільки ОСОБА_3 завчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи, в суді його інтереси представляє адвокат і в матеріалах справи достатньо доказів для перегляду оскарженого рішення.

Представник апелянта адвокат Тимошенко О.В. підтримала подану апеляційну скаргу та просить задовольнити її вимоги.

ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що за рішенням місцевого суду в Дубенському РАЦС вже зареєструвала розірвання шлюбу. З часу звернення її до суду з позовом в даній справі примирення не настало та неможливе. Позивач вже подав позов про поділ майна.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини першої статті 8 ЦПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Згідно з матеріалами цієї справи судову повістку про розгляд справи 02 жовтня 2023 року ОСОБА_3 не отримав, що підтверджується поверненим до місцевого суду повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 12).

Місцевим судом обґрунтовано не взято до уваги наявне в матеріалах справи клопотання від імені ОСОБА_3 про розгляд справи без його присутності з одночасним запереченням щодо розірвання шлюбу. Воно не є підтвердженням факту належного повідомлення названого відповідача про дату, час і місце судового засідання, оскільки було направлено на електронну пошту суду, а докази його підписання електронним цифровим підписом матеріали справи не містять.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторона відповідача була належним чином повідомлена судом про розгляд справи.

Однак, справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про судовий розгляд, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 серпня 2001 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони мають спільних дітей повнолітню дочку ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать, відповідно, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , видане 01 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, та серії НОМЕР_3 , видане 06 грудня 2016 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини шостої статті 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Таким чином, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Вирішуючи спір у даній справі встановлено, що позивачка наміру продовжувати шлюбні відносини не висловлювала, доказів, які б свідчили, що з моменту подання позову та до розгляду справи судом апеляційної інстанції сторони підтримують сімейні стосунки не надано, відтак шлюб існує формально, а його збереження суперечитиме інтересам позивачки. Виходячи із наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд зазначає, що позивачка наполягала на розлученні, про що вказала у позовній заяві, та в судовому засіданні 23.01.2024 року під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, що в свою чергу, свідчить про стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

Враховуючи те, що з липня 2023 року до теперішнього часу сторони не примирились, а у справі про розірвання шлюбу суд може, а не зобов`язаний зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України), то колегія суддів не вбачає підстав для надання строку для примирення.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що бажання розірвати шлюб є вільним волевиявленням позивачки, подальше спільне життя подружжя суперечило б її інтересам, однак при вирішенні спору не дотримався вимог цивільного процесуального кодексу.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду від 02 жовтня 2024 року до скасування. Натомість колегія суддів ухвалює нове рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Тимошенко О.В. задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 жовтня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 13 серпня 2001 року Дубенським відділом реєстрації актів громадянського Рівненської області, актовий запис № 173.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 червня 2024 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.