Справа № 465/2847/20 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2202/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Лук`янович А.П.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 з участю третіх осіб: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Стверджує, що ОСОБА_1 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , без повідомлення та погодження зі співвласниками багатоквартирного будинку засипав земельну ділянку прибудинкової території землею, що перешкоджало пересуванню та користуванню земельною ділянкою. В подальшому самочинно без відповідних дозволів співвласників і погоджень в органах місцевого самоврядування під виглядом благоустрою звів фундамент на вищезазначеній території впритул до входу в будинок, чим перешкоджає мешканцям будинку вільному пересуванню та користуванню прибудинковою територією. Зазначає, що неодноразово зверталася зі скаргами до уповноважених органів з вимогами щодо демонтажу фундаменту та звільнення прибудинкової території, однак відповідач не здійснив демонтажу, чим продовжує порушувати права співвласників будинку. Вказує, що прибудинкова територія є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, які визначають порядок його використання, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділене між співвласниками, які не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З наведених підстав просить:

-зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самочинно збудованого фундаменту;

-зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом вивезення землі, яку він завіз на ділянку;

-зобов`язати ОСОБА_1 привести ділянку до первинного стану, який був станом на 24 липня 2019 року шляхом вивезення всіх будівельних матеріалів.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом демонтажу самочинного збудованого фундаменту.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 840,80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт вважає, що згода співвласників багатоквартирного будинку потрібна щодо прибудинкової території у випадку розпорядження майном, а саме, клумбою, однак він не відчужував чи в інший спосіб не здійснював перехід права власності на неї, а лише займався її облаштуванням для спільного володіння та користування і жодних перешкод у користуванні клумбою іншим співвласникам не чинив. Зазначає, що звертаючись з вимогою усунення перешкод шляхом демонтажу самочинно збудованого фундаменту, позивач не надає належних та допустимих доказів, що клумба, облаштована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил .Вказує, що облаштуванням клумби та її огородженням під клумбу займався не тільки він, а й власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 , тому вимогам про здійснення демонтажу пред`явлена лише до нього безпідставною. Вважає, що лише власник майна може звернутися з вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю, а оскільки прибудинкова територія не закріплена за будинком, власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради, яка з такими вимогами не зверталася. Звертає увагу, що позивач разом з іншими мешканцями будинку надавала дозвіл на облаштування спірної клумби, і лише в подальшому після проведення робіт по облаштуванню огородження заперечила щодо надання такого дозволу. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок облаштування бордюру під клумбу на земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 порушує права позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, на вільне користування цією земельною ділянкою, що є підставою для зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самочинно збудованого фундаменту, а вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом вивезення землі не підлягають до задоволення, оскільки відсутні належні та допустимі докази завезення землі та будівельних матеріалів саме відповідачем.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2012 року, укладеного між нею та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3797, набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 ., що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 11887309 від 26 вересня 2012 року.

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської місцевої прокуратури № 3, Франківського відділу поліції м. Львова та ЛКП «Львівський ліхтар» із заявами про застосування заходів реагування до мешканця квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 та мешканця квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , які, починаючи з 25 липня 2019 року, на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 під виглядом благоустрою самовільно завезли 3,5 т. землі, яку засипали на прибудинкову територію внутрішнього подвір`я, розпочавши будівництво по всьому периметру за відсутності дозволів інших співвласників будинку.

Згідно з актом, складеним комісією ЛКП «Львівський ліхтар» в складі головного інженера ОСОБА_8 , майстра по експлуатації ОСОБА_9 , майстра по експлуатації ОСОБА_10 , між мешканцями будинку АДРЕСА_3 , який знаходиться на утриманні ЛКП «Львівський ліхтар», виник конфлікт щодо облаштування прибудинкової території. Мешканці квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 та квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 влаштували клумбу висотою 32 см., довжиною 4 м. х 4,5 м. на прибудинковій території з тротуарної бруківки, щодо влаштування якої заперечила мешканка квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_3 .

За самовільне встановлення клумби на прибудинковій території без згоди мешканців квартири АДРЕСА_1 на мешканця квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 складено протокол № 240 від 19.08.2019 р.

Постановою адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 764 від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП в частині самовільного облаштування бордюру під клумбу на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2020 року, з врахуванням ухвали Франківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2020 року про виправлення описки, постанову адміністративної комісії Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 764 від 31 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 КупАП., закрито.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 28 грудня 2019 року № 786 «Про демонтаж самочинно викладеного огородження з тротуарної бруківки на прибудинковій території на АДРЕСА_3 » затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 24.12.2019 № 38 § 04) про демонтаж самочинно викладеного огородження з тротуарної бруківки для влаштування клумби на прибудинковій території на АДРЕСА_3 . Рекомендовано ОСОБА_1 співвласнику квартири АДРЕСА_2 у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно викладене огородження розміром 4,0 х 4,5 м. висотою 0,32 м. з тротуарної бруківки для влаштування клумби на прибудинковій території на АДРЕСА_3 . Рекомендовано власникам квартир в будинку АДРЕСА_3 у випадку порушення власником квартири АДРЕСА_6 їхніх прав та охоронюваних інтересів в судовому порядку вирішувати питання демонтажу самочинно викладеного огородження розміром 4,0 м х 4,5 м., висотою 0,32 м. з тротуарної бруківки для влаштування клумби на прибудинковій території на АДРЕСА_3 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження Франківської районної адміністрації від 28 грудня 2019 року № 786.

Звертаючись з позовними вимогам до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні прибудинковою земельною ділянкою, ОСОБА_3 вважає, що саме внаслідок дій ОСОБА_1 щодо облаштування клумби на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 , співвласником якого вона, їй створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою для обслуговування цього будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.

З урахуванням неведеного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З матеріалів справи вбачається, що спірна клумба на прибудинковій території будинку АДРЕСА_3 облаштовувалася спільно власником квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 та мешканцем квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6 за їхні власні кошти.

Крім того, звертаючись зі скаргами до уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування щодо неправомірного облаштування клумби на прибудинковій території, позивачка оскаржувала не тільки дії ОСОБА_1 , але й ОСОБА_6 .

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою безпосередньо стосуються прав, інтересів ОСОБА_6 , якого залучено до розгляду справи як третю особу, а не як співвідповідача.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо створення співвласниками будинку АДРЕСА_3 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку з метою сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Складаючи акт, комісія ЛКП «Львівський ліхтар» встановила, що будинок АДРЕСА_3 1938 року побудови, знаходиться на утриманні ЛКП «Львівський ліхтар», яке надає мешканцям будинку послуги з управління багатоквартирним будинком на підставі типового договору.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення стосується також прав та обов`язків ЛКП «Львівський ліхтар», оскільки саме на нього покладено обов`язок забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування та розпорядження спільним майном співвласниками.

Крім того, власником землі на території м. Львова є територіальна громада в особі Львівської міської ради.

В матеріалах справи відсутні докази передачі Львівською міською радою земельної ділянки по АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_3 у користування мешканців цього житлового будинку.

Разом з тим, Львівська міська рада до участі в розгляді справи не залучалася.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач всупереч положенням статей 51, 175 ЦПК України, не зазначив усіх відповідачів, прав та інтересів яких може стосуватись ухвалене судове рішення, що призвело до вирішення спору з неналежним складом учасників.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_6 , ЛКП «Львівський ліхтар», а також Львівської міської ради, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача без залучення їх співвідповідачами у справі, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 464/6314/17 (провадження № 61-13581св21).

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1261.20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2022 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1261.20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06.06.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк