СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3481/24

пр. № 2/759/2338/24

06 червня 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 р. до суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги мотивані позивачем тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 р. по 19.12.2017 р. Від даного шлюбу є діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 р., з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти, на утримання дітей. Як стверджував позивач у вересні 2019 р. син ОСОБА_3 переїхав жити до батька після конфлікту з матір`ю, що і є підставою для припинення стягнення аліментів, оскільки дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні. Також заначив, що про існування зазначеного судового наказу йому стало відомо в 2023 р., після блокування його рахунків, зазначив, що відомостей про відкриття виконавчого провадження не отримував, а тому просив звільнити від сплати заборгованості по аліментам відносно сина.

Ухвалою суду від 22.02.2024 вказаний позов залишено без руху, надано час для усунення недоліків.

27.02.2024 р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано.

Ухвалою суду від 28.02.20224 р, відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.73).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання".

10.04.2024 р.до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання проти вимог позивача заперечувала в повному обсязі, з підстав їх необгрунтованості. Також відповідач зазначила, що позивач рішення суду про стягнення аліментів не виконував, дійсно в 2019 р. син проживав менше місяця з батьком, на даний час дитина перебуває за кордоном в зв`язку з повномаштабним вторгненням російської федерації, а тому просила в позові відмовити.

30.04.2024 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на позов, в якому останній на вимогах позову наполягав, просив його задовольнити, зазначивши, що дитина виїхала за кордон з його матір`ю до Німеччини, аліменти він сплачував за їх усною домовленістю на користь його матері з призначенням коштів, як сплата аліментів, яка перераховувалась кошти на рахунок матері відповідача. Також просив не враховувати, як доказ копію польського тимчасового посвідчення, оскільки останнє подано іноземною мовою, та не здійснено перекладу, які подано через підсистему "Електронний суд".

30.04.2024 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на позов, яка є аналогічна, раніше поданій, який надійшов до суду через Електронну пошту суду.

08.05.2024 р. від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов, також просила не враховувати, як доказ письмові пояснення матері позивача та сина, ОСОБА_3 , які подано самим же представником позивача за його ЕЦП та без нотаріального посвідчення, що не може свідчити, що це покази надані ними особисто, а не позивачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення та відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, та не оспорюється учасниками процесу, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 р. по 19.12.2017 р. Позивач та відповідач є батьками дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 р., з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З приводу виконання даного судового наказу відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3.

Згідно довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 24.11.2023 виданої Святошинським ВДВС у м.Києві, боржник ОСОБА_1 , станом на 01.11.2023 р., має заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 в сумі 131 089,00 грн.

За постановою Святошинського районного суду м.Києва від 04.10.2019 р., яка надана позивачем не встановлено яку саме особу притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки остання подана знеособлено (а.с. 26).

В поданому до суду відзиві на позов відповідач не заперечує, що в 2019 р. в неї виник конфлікт з сином, після чого син менше місяця проживав після цього у батька.

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 від 03.10.2019 р. за вказаною адресою проживають і мають місце реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , діти мають двохярусне ліжко, письмовий стіл, шафу для зберігання та одяг відповідно до віку та сезону. Умови проживання створені належним чином. З 28.10.2019 р. ОСОБА_6 проживає з батьком та бабусею за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 27).

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 від 22.10.2019 р. за вказаною адресою проживають і мають місце реєстрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Дитина має окреме спальне місце, продукти харчування, одягом забезпечений відповідно до сезону, має місце для навчання. Також зазначено, що співбесіда проведена з бабусею, яка зазначила, що онук ОСОБА_6 на момент провадення огляду перебуває у школі, з матір`ю стосунки не налагодились, записали дитину до психолога (а.с. 28).

Згідно акту обстеження умов проживання за адресою АДРЕСА_2 від 20.01.2020 р. за вказаною адресою проживають і мають місце реєстрації, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . Дитина має окреме спальне місце, продукти харчування, одягом забезпечений відповідно до сезону, має місце для навчання. Також зазначено, що ОСОБА_6 на момент проведення огляду перебуває у школі (а.с. 29).

Будь-яких доказів, що дитина на даний час проживає з позивачем суду не надано.

Згідно характеристики ОСОБА_6 виданої ліцеєм № 5 ім. А.Короневського Володимирської міської ради Волинської області, зазначено, що останній навчається з 1 вересня 2022 р і по цей час на сімейній формі здобуття освіти (а.с. 30).

Позивач в позові стверджує, що дитина відвідувала психолога після конфлікту з матір`ю, доказів на підтвердження чого суду не надав.

Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби від 29.03.2024 р. у період з 24.02.2022 р. по 02.04.2024 р. у базі даних перетину державного кордону України зазначено неповнолітню особу ОСОБА_3 - пункт пропуску Шегині, в`їзд 18.12.2022 р., пункт пропуску Шегині, виїзд 20.01.2023 р. пункт пропуску Краківець, в`їзд 23.12.2023 р. пункт пропуску Шегині, в`їзд 11.01.2024 р.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_6 на даний час перебуває за кордоном, а тому посилання позивача, що син проживає з 2019 р. по теперішний час з ним, не підтверджено позивачем належними та допустими доказами, що спростовує, те, що син перебуває на його утриманні та є істотною обставиною для припинення стягнення аліментів.

В подану до суду відповіді на відзив позивач уже стверджує, що дитина перебуває в Німеччині з його матір`ю, що суперечить ствердженням позивача в позовній заяві, що дитина проживає з ним.

Також в матеріалах справи наявна копія нотаріальної згоди батька, на право виїзду дитини ОСОБА_6 з бабусею ОСОБА_8 , в період з 05.01.2023 р. по 05.01.2024 р., засвідчена 05.01.2023 р.

А ткакож наявна копія нотаріальної згоди батька на право виїзду дитини ОСОБА_6 з бабусею ОСОБА_8 , в період з 11.01.2023 р. по 11.01.2024 р.

Надані позивачем копії квитанції за якими отримувач є ОСОБА_7 , платник ОСОБА_8 , призначення платежу аліменти для ОСОБА_10 не можуть свідчити, що саме позивач сплачував аліменти на користь відповідача на утримання дітей, оскільки відповідач ОСОБА_2 не має доказів її доступу до карткового рахунку, який відкрито на ім`я ОСОБА_7 .

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивачем не доведено, що син ОСОБА_3 проживає з ним, та повністю знаходяться на його утриманні, тобто, що змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені.

Щодо вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач, як на обставину, яка має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, посилається на те, що він не знав про наявність судового наказу та відкриття виконавчого провадження, та проживання однієї дитини з ним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст.197 СК України умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості.

Судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з лютого 2018 р. по листопад 2023 р. сума боргу складає 131089,00 грн .

З зазначених документів вбачається, що позивач жодного разу не сплачував аліменти.

Не знання про наявність судового наказу про стягнення аліментів, та відкриття виконавчого провадження не є обставиною, що має істотне значення, та не може бути підставою для скасування заборгованості по сплаті аліментів.

Будь-яких доказів, що у позивача змінились обставини, що має істотне значення, а саме, як сімейний стан так і матеріальний стан, що надає право на часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, позивачем суду не надано.

В задоволені позовних вимог в частині звільнення від сплати аліментів слід відмовити, оскільки позивачем недоведено обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в зв`язку з його недоведеністю.

Що стосується судових витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні в цій частині, оскільки рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Що стосується судових витрат на професійну правову допомогу, заявлених стороною відповідача, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення заяви виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 17000,00 грн., представник відповідача надав до суду договір про надання правничої допомоги №12 від 01.03.2024 р., акт приймання-передачі виконаних робіт на суму 12000,00 грн., платіжна інструкція та квитанція на суму 12000,00 грн.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК).

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є не значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику учасників процесу з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір та стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги на користь відповідача в сумі 5 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

За таких фактичних обставин та за змістом вищенаведених норм процесуального закону на позиваач належить покласти відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині - ці витрати належить покласти на відповідача.

Питання судових витрат у вигляді судового збору вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 280, 354 ЦПК України та ст. ст. 180, 181, 188, 197 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості та стягнення аліментів,- відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з розглядом справи на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Зазначити дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: Бабич Н.Д.