Справа № 397/199/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2024 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Максимович І.В.,

секретаря судового засідання Рум`янцевої О.І.,

за участю скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката Яцюк Максима Васильовича в інтересах скаржника ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , особа відносно якої подається скарга - Черкаський відділ Державної виклонавчої служби у Черкаській області, на бездіяльність державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

Представник скаржника звернувся до суду з скаргою, в якій просив суд визнати бездіяльність державного виконавця в рамках виконавчого провадження щодо скасування заходів забезпечення виконавчого провадження та скасувати тимчасове обмеження права керування транспортними засобами, застосоване до ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження.

В обгрунтування зазначеної скарги представник скаржника вказав, що виконавчий лист видано на підставі рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2014 року по справі №397/199/14-ц. Рішенням суду вирішено стягувати аліменти до повноліття дитини. На даний час ОСОБА_3 є повнолітньою особою, про що містяться відомості в матеріалах виконавчого провадження.

17.11.2023 з боку Черкаського відділу ДВС була підписана відповідь на адвокатський запит із додаванням постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та платіжними документами про зарахування коштів, які сплатив боржник, до Державного бюджету України.

В рамках виконавчого провадження до скаржника застосовано тимчасову заборону права керування транспортними засобами. На даний момент заборона права керування порушує права та інтереси скаржника.

Станом на 16.11.2023 відкриті виконавчі провадження у відділі щодо ОСОБА_1 на виконанні не перебувають, проте тимчасове обмеження існує та на даний час жодним чином не забезпечує захист інтересів стягувача.

Підставою для повернення виконавчого листа стало перешкоджання виконавчих дій стягувачем. Тобто, не через винну умисну поведінку скаржника, а саме через стягувача виконавчий документ повернуто.

Зауважив, що з часу відкриття виконавчого провадження і по даний час стягувач та/або син сторін не цікавився виконавчим провадженням, не надали будь-які відомості про себе в т.ч. банківські реквізити. З боку стягувача відбувається ігнорування факту виконавчого провадження.

Разом з відповіддю ВДВС надано докази перерахування отриманих від скаржника коштів на рахунок державної казначейської служби. Вказане є важливим фактом, адже права скаржника порушуються, а стягувач не бажає отримувати кошти. Всі сплачені кошти та ті, що можуть бути сплачені в майбутньому не будуть використовуватися на виконання рішення суду. В той же час, обмеження існуватиме в часі.

Встановлення будь-якого обмеження в рамках виконавчого провадження є захистом інтересів стягувача. За наявності факту перешкоджання виконавчих дій з боку стягувача жодним чином обмеження скаржника не можуть існувати для захисту інтересів стягувача. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи. Обмеження права керування є неспіврозмірним й порушує права скаржника, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу.

Відповідно до п.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Основним доходом скаржника було виконання ремонтних робіт для фізичних та юридичних осіб. Для належного та своєчасного виконання робіт слід використовувати транспортний засіб для складування інструментів та матеріалів. У випадку оренди транспортного засобу, у скаржника не можливості отримати дохід. Використовувати транспортний засіб скаржник не може через обмеження. Скаржнику, навіть, довелося відмовитися від права користування транспортним засобом. Автомобіль стояв на вулиці та втрачав цінність. На даний час у скаржника є можливість оформити замовлення від ОСББ «Фаворит-187» щодо ремонту п`їздів, але скаржник не зможе виконувати замовлення за рахунок своїх інструментів. Відсутність можливості пересуватися на власному транспортному засобі позбавляє скаржника отримувати кошти для існування та погашення боргу.

Стягувача не цікавить виконання рішення суду, отримання грошових коштів, а через це страждає скаржник, не може отримувати доходи для існування та погашення боргу, незважаючи на відсутність виконавчих проваджень.

Ухвалою судді від 12.01.2024 скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення її недоліків (а.с.15-16).

17.01.2024 представником подано заяву про усунення недоліків (а.с.19, 20).

Ухвалою судді від 18.01.2024 вказана скарга прийнята до розгляду, призначена до розгляду та витребувано у державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) Бєлікова Андрія Володимировича відомості про застосування до боржника тимчасової заборони права керування транспортними засобами (постанову) у виконавчому провадженні №44321070 за виконавчим листом №2/397/207/14 виданим 23.04.2014 Олександрівським районним судом Кіровоградської області (а.с.21-22).

Державним виконавцем Капшитар В.О. подано відзив на скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі та здійснити її розгляд без участі представника відділу (а.с. 38-40, 45-48). У відзиві державний виконавець вказав, що при здійсненні перевірки журналів обліку виконавчих документів, переданих державним виконавцям в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (далі АВП) встановлено, що станом на 16.11.2023 відкритих виконавчих проваджень у відділі по стягненню з ОСОБА_1 на користь юридичних та фізичних осіб, на виконанні не перебуває.

При здійсненні перевірки архівної складової АСВП встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №44321070 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/397/207/14 виданого 23.04.2014 Олександрівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття.

08.08.2014 державним виконавцем Черкаського відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44321070.

25.03.2018 виконавцем встановлено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

10.11.2022 державним виконавцем Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєліковим Андрієм Володимировичем, керуючись п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Виконавчий документ повернуто стягувачу. Копію відповідної постанови за вихідним №31378/2 направлено сторонам для відома.

Дане виконавче провадження закінчено 10.11.2022 згідно п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вимоги п.2 ч.9 ст. 71, ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п.6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, підстави для відновлення виконавчого провадження та скасування постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у виконавця відсутні.

Скаржник у судовому засіданні скаргу підтримав, з обгрунтувань зазначених у ній, просив задовольнити.

Стягувач відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлена про місце, день та час розгляду скарги (а.с. 53-54).

За приписами ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення скаржника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6, у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.2 вказаного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно вимог ч.1 ст.5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №44321070 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/397/207/14 виданого 23.04.2014 Олександрівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2014 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6).

Постановою старшого держаного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Крижевським Олександром Анатолійовичем від 25.03.2018 у виконавчому провадженні №44321070, на підставі ст. 11, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено відносно ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно вищевказаного виконавчого документа, оскільки виконавцем встановлено, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 40 на звороті, 49).

10.11.2022 державним виконавцем Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєліковим Андрієм Володимировичем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до акту державного виконавця від 10.11.2022 встановлено факт перешкоджання проведенню виконавчих дій стягувачем (а.с.7).

Також встановлено, що відповідно до платіжного доручення №23877 від 10.11.2022 Черкаським відділом ДВС у Черкаському районі ЧЦМУМЮ на користь ГУК у Черк.обл./Черк.обл./31010100 сплачено кошти (аліменти) не витребувані стягувачем ОСОБА_2 , які стягнуто з ОСОБА_4 у сумі 18110,33 грн. (а.с. 8).

Відповідно до листа начальника Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 17.11.23 №47097/1 постанова «про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 на право керування транспортними засобами» відповідно до відомостей АСВП в матеріалах виконавчого провадження №44321070 відсутня. А зазначена адвокатом дія «…відмова скасування…» не передбачена Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5 (а.с.5, 6).

Крім того, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №29 від 19.01.2024 ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та здійснює такі види діяльності: інші будівельно-монтажні роботи (основний); рекламні агентства; надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; знесення; розвідувальне буріння; підготовчі роботи на будівельному майданчику; електромонтажні роботи; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; штукатурні роботи; установлення столярних виробів; покриття підлоги й облицювання стін; малярні роботи та скління; інші роботи із завершення будівництва; покрівельні роботи; інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; організація будівництва будівель; будівництво житлових і нежитлових будівель; допоміжна діяльність у рослинництві; технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (а.с.55).

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, п.1, 22 ч. 3 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.4, 8 ст. 19 вказаного Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до ч.2-5 ст.37 вказаного Закону про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Відповідно до п.1, 6, 7, 9, 14 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України .

Відповідно до ч.2-3 ст. 39 вказаного Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів.

Так, відповідно до ч.1, п. 2 ч. 9 ст.71 вказаного Закону порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови , зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч. 10 ст. 71 вказаного Закону, тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування .

Разом з тим, згідно ч.4 ст. 40 вказаного Закону, у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч.1 ст.44 вказаного Закону, органи державної виконавчої служби мають рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках для зарахування коштів виконавчого провадження, обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Відповідно до ч.1, 2, 7 ст.47 вказаного Закону, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. У разі якщо стягнуті з боржника грошові кошти не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових коштів.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Так, відповідно до п.20 розділу ІІІ зазначеної Інструкції повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що такий виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, виконавець, керуючись частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», виносить постанову про скасування заходів примусового виконання, здійснених під час виконання такого виконавчого документа, без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ вказаної Інструкції, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Відповідно до п.1, 12, 16 розділу VІІ вказаної Інструкції, стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в банках (далі - депозитний рахунок). У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача). У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

Відповідно до п.6 розділу ХVІ вказаної Інструкції, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 817/928/17, викладеного у постанові від 27.03.2020, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, виходячи із системного аналізу норм права та доказів, досліджених судом під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що державним виконавцем належним чином не виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 вказаного Закону в рамках виконавчого провадження №44321070.

Встановлені виконавцем обмеження мають тимчасовий характер і таке обмеження, після повернення виконавчого документу стягувачу, не є справедливим і пропорційним до мети, заради якої воно застосовано.

Крім того, тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування.

Скасування обмеження боржника у керуванні транспортними засобами не позбавляє державного виконавця на встановлення такого обмеження повторно, у випадках, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Разом з тим, як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.2014 року N 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки при поданні скарги до суду в межах виконавчого провадження судовий збір не сплачується, а в ході розгляду скарги учасники справи не заявляли суду про понесення ними судових витрат, то суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат згідно ст. 452 ЦПК України у зв`язку з їх відсутністю.

Керуючись ст.ст.258-261, 268, 447-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката Яцюк Максима Васильовича в інтересах скаржника ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2 , особа відносно якої подається скарга - Черкаський відділ Державної виклонавчої служби у Черкаській області, на бездіяльність державного виконавця - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бєлікового Андрія Володимировича щодо скасування заходів забезпечення виконавчого провадження №44321070 щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі по виконавчому провадженню 44321070, встановлене постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Крижевського Олександра Анатолійовича від 25.03.2018.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосереднього до Кропивницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 25 березня 2024.

Скаржник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник скаржника: адвокат Яцюк Максим Васильович, місце знаходження: 18007, Черкаська область, м. Черкаси, р-н Придніпровський, вул. Верхня Горова,73 каб. 2-3, ордер серія СА №1069597 від 07.12.2023, РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягувач: ОСОБА_2 : місце проживання: АДРЕСА_2 .

Орган примусового виконання: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ), місце знаходження: 18008, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Вернигори,4, .

Суддя: І.В. Максимович