Провадження № 2/643/4697/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України

ВСТАНОВИВ

Історія справи № 643/10429/24

ОСОБА_1 (позивач) 13.09.2024 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить:

-встановити факт нецільового використання добровільно сплачених аліментів у розмірі 214598,64 грн. протягом червня 2013 року по вересень 2024 року ОСОБА_2 (відповідач) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Аліменти сплачені, як зазначено в довідках № 2321, 2323 від 10.09.2024 року Пенсійного Фонду в Харківській області;

-у разі встановлення судом нецільового витрачання аліментів, відсутності фінансових документів щодо цільового витрачання аліментів у розмірі 214598,64 грн., протягом червня 2013 року по вересень 2024 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати відповідача, яка не проживає разом з дитиною, використовує аліменти за власним призначенням, а не на потреби дитини, у термін 1 (один) місяць з моменту набрання рішення суду законної сили, відкрити (за рахунок відповідачів) окремий рахунок на власника аліментів ОСОБА_1 та у разі встановлення нецільового витрачання аліментів перевести суму аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сплачена позивачем у розмірі 214598,64 грн. протягом червня 2013 року по вересень 2024 року, відповідно до довідок № 2321, 2323 від 10.09.2024 року Пенсійного Фонду в Харківській області на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та були використані відповідачем, яка не проживає разом з дитиною, використовує аліменти за власним призначенням, а не на потреби дитини за нецільовим призначенням, шляхом перерахування суми аліментів, яка використана за нецільовим призначенням на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

15.10.2024 відповідач подала клопотання, в якому зазначила, що спір про той самий предмет з тих самих підстав та з такими ж позовними вимогами за період з червня 2013 року по травень 2018 року вирішений, суд відмовив у його задоволенні. На підтвердження надала копію рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2019, ухваленого в справі № 643/7686/18, яка роздрукована із загальнодоступної частини Єдиного державного реєстру судових рішень.

Стислий виклад позиції сторін в ході судового провадження

Судом у судовому засіданні з`ясовано думку позивача щодо закриття провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні 03.12.2024 заперечував проти закриття провадження у справі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, викликалась до суду належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Основні фактичні обставини, встановлені судом

Судом в судовому засіданні 03.12.2024 досліджені окремі матеріли цивільної справи № 643/7686/18 та встановлено, що у вказаній справі 25.02.2019 ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 .

Предметом позову в справі № 643/7686/18 були наступні вимоги ОСОБА_1 . 1) встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ним на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 за період з червня 2013 року по травень 2018 року; 2) зобов`язати ОСОБА_2 перевести суму аліментів за період з червня 2013 року по травень 2018 року у відділення Ощадного банку України; 3) зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти виключно за цільовим призначенням та надавати щомісячно ОСОБА_1 копії фінансових документів, підтверджуючих використання аліментів; 4) встановити розмір шкоди, вчиненої позивачу нецільовим використанням аліментів за період з червня 2013 року по травень 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи № 643/7686/18, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 набрало законної сили.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК).

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц; постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.11.2021 року в справі № 405/3360/17).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦК).

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Христовпроти України» (рішення від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04) наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 року в справі № 408/8040/12).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Як вбачається з матеріалів цивільних справ № 643/7686/18 та № 643/10429/24, предмет та підстави позовів у зазначених справах фактично є тотожними в частині позовних вимог про встановлення факту нецільового використання відповідачем аліментів, сплачених позивачем на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 за період з червня 2013 року по травень 2018 року, та позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести суму аліментів за період з червня 2013 року по травень 2018 року у відділення Ощадного банку України.

Окремі стилістичні відмінності у формулюванні предмету та підстав позовних вимог у справах № 643/7686/18 та № 643/10429/24 не впливають на фактичну тотожність предмету та підстав позовів у вказаних справах в частині позовних вимог, пред`явлених за період часу з червня 2013 року по травень 2018 року.

Сторони у цивільних справах № 643/7686/18 та № 643/10429/24 також є тотожними.

Та обставина, що у справі № 643/7686/18 в якості третьої особи зазначений Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, не спростовує висновків суду щодо тотожності сторін у вказаних справах, оскільки треті особи, виходячи з положень ст. 42, 48 ЦПК, відносяться до учасників справи, проте не є сторонами в цивільному процесі.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє посилання позивача на відмінність складу учасників вказаних вище справ, а саме на відсутність в справі 643/10429/24 третьої особи, як на підставу для повторного розгляду позовних вимог за період з червня 2013 року по травень 2018 року.

Оцінюючи посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що в справі № 643/10429/24 будуть досліджуватись нові докази, які не досліджувались у справі № 643/7686/18, суд керується таким.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 705/2978/22, посилання на нові докази не може бути підставою для повторного звернення до суду, оскільки за суттю це не змінює предмет та/або підстави пред`явленого позову. Ураховуючи наведене, подання додаткових доказів не є зміною підстав чи предмета позову.

За таких обставин посилання позивача на можливість дослідження нових доказів у справі № 643/10429/24 не може бути підставою для повторного розгляду позовних вимог за період з червня 2013 року по травень 2018 року.

Посилання позивача на численні порушення законодавства під час розгляду справи № 643/7686/18, які за його доводами мали місце, як на підставу для повторного розгляду позовних вимог за період з червня 2013 року по травень 2018 року, суд відхиляє з огляду на таке.

У суду в межах розгляду даної справи відсутні підстави надавати оцінку діям іншого судді під час розгляду справи № 643/7686/18, а також оцінювати законність та обґрунтованість рішення суду від 25.02.2019 року, яке набрало законної сили.

Ураховуючи наведене, критична оцінка позивачем судового провадження у справі № № 643/7686/18 не може бути підставою для повторного розгляду судом відповідних позовних вимог.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що існує таке, що набрало законної сили, рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в частині позовних вимог, пред`явлених за період з червня 2013 року по травень 2018 року.

За таких обставин суд закриває провадження в цивільній справі № 643/10429/24 в частині відповідних позовних вимог, пред`явлених за період з червня 2013 року по травень 2018 року.

Відповідно, суд продовжує розгляд цивільної справи № 643/10429/24 в частині позовних вимог, які пред`явлені за період часу з червня 2018 року по вересень 2024 року.

Оцінюючи вимоги клопотання відповідача про накладення на позивача штрафу, суд керується таким.

Згідно з ч. 4 ст. 43 ЦПК України, за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 44 ЦПК України у випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним з видів заходів процесуального примусу є штраф.

Положеннями ст. 148 ЦПК України, на які посилалась відповідач, передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Вирішуючи питання відносно того, чи мало місце зловживання процесуальними правами з боку позивача, суд керується таким.

Суду не надано будь-яких доказів того, що звернення позивача до суду з позовом в справі № 643/10429/24 в частині позовних вимог, пред`явлених за період з червня 2013 року по травень 2018 року, обумовлено його свідомими умисними діями, спрямованими за зловживання процесуальними правами, зокрема правом на звернення до суду, а не іншими обставинами, зокрема необізнаністю із відповідними процесуальними нормами та релевантною практикою суду касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для накладення штрафу на позивача.

При цьому суд враховує, що належним способом реагування суду на пред`явлення відповідного позову є постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 255, 258-261, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ

Закрити провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 душ ОСОБА_3 про встановлення факту нецільового витрачання аліментів та внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України - в частині наступних позовних вимог:

-встановити факт нецільового використання добровільно сплачених ОСОБА_1 аліментів протягом з червня 2013 року по травень 2018 року ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-у разі встановлення судом нецільового витрачання аліментів, відсутності фінансових документів щодо цільового витрачання аліментів протягом з червня 2013 року по травень 2018 року на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати відповідача, яка не проживає разом з дитиною, використовує аліменти за власним призначенням, а не на потреби дитини, у термін 1 (один) місяць з моменту набрання рішення суду законної сили, відкрити (за рахунок відповідачів) окремий рахунок на власника аліментів ОСОБА_1 та у разі встановлення нецільового витрачання аліментів перевести суму аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сплачена позивачем з червня 2013 року по травень 2018 року, відповідно до довідок № 2321, 2323 від 10.09.2024 року Пенсійного Фонду в Харківській області на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та були використані відповідачем, яка не проживає разом з дитиною, використовує аліменти за власним призначенням, а не на потреби дитини за нецільовим призначенням, шляхом перерахування суми аліментів, яка використана за нецільовим призначенням на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділенні Державного ощадного банку України.

Продовжити розгляд цивільної справи в частині позовних вимог, які пред`явлені за період часу з червня 2018 року по вересень 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення суддею.

Суддя Д.А. Крівцов