Справа № 145/2340/23
Провадження № 22-ц/801/720/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 рокуСправа № 145/2340/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г.

з участю секретаря судового засідання Литвина С.С.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

стягувачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню,

за апеляційною скаргою адвоката Мунтяна Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2024 року, постановлену у складі судді Копилової Л. В. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Заява обґрунтована тим, що на виконання вироку Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 липня 2022 року в частині цивільного позову було видано виконавчі листи № 145/932/20 за якими: стягнуто з ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, із матері ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього обвинуваченого, на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 180 000 грн; на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 180 000 грн; на користь ОСОБА_5 в сумі 185 000 грн.

Державним виконавцем Тиврівського відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 серпня 2023 року було відкрито виконавче провадження № 72610870 (стягувач ОСОБА_5 ), 04 вересня 2023 року було відкрито виконавчі провадження № 72672615 (стягувач ОСОБА_4 ), № 72673194 (стягувач ОСОБА_3 ).

Оскільки син ОСОБА_2 досяг повнолітнього віку, у заявниці припинений обов`язок щодо відшкодування шкоди перед стягувачами за вказаними виконавчими листами, тому ОСОБА_1 звернувшись в суд із даною заявою, просила визнати такими, що не підлягають виконанню:

- виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області № 145/932/20 від 18 серпня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, із законного представника неповнолітнього обвинуваченого матері ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_5 185 000,00 грн. моральної шкоди;

- виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області № 145/932/20 від 18 серпня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, із законного представника неповнолітнього обвинуваченого матері ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 180 000,00 грн. моральної шкоди;

- виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області № 145/932/20 від 22 серпня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, із законного представника неповнолітнього обвинуваченого матері ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 180 000,00 грн. моральної шкоди.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2024 року у задоволенні заяви було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що із виданих судом виконавчих листів вбачається, що моральну шкоду судом стягнуто саме із ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, із ОСОБА_1 як законного представника. Таким чином у даній справі судом не було встановлено обставин для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мунтян Є. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 26 лютого 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 березня 2024 року справу призначено до розгляду на 21 березня 2024 року о 10 год. 40 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Зобов`язання ОСОБА_1 по відшкодуванню шкоди, завданої сином, виникли, коли той був неповнолітнім та припинилися у день, коли ОСОБА_2 виповнилося 18 років, тобто ще на день видачі вказаних виконавчих листів, а тому суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання їх такими, що не підлягають виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Статтею 129 Конституції України основною засадою судочинства визначено, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Судом першої інстанції було встановлено, що 18 серпня 2023 року Тиврівським районним судом Вінницької області видано виконавчі листи на виконання вироку суду, відповідно до яких стягнуто з ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна достатнього для відшкодування завданої шкоди, із ОСОБА_1 як законного представника неповнолітнього обвинуваченого, на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 180 000 грн; на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 180 000 грн; на користь ОСОБА_5 в сумі 185 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції зазначив, що вироком суду моральну шкоду було стягнуто саме із ОСОБА_2 , а в разі відсутності у неповнолітнього майна достатнього для відшкодування завданої шкоди із заявника як законного представника. При цьому вирок суду у справі № 145/932/20 у частині задоволених цивільних позовів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 залишається не виконаним.

Із урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання вказаних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про підсудність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга адвоката Мунтяна Є. В. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за заявником апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мунтяна Євгена Володимировича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук