Провадження № 2/554/581/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Сідько С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування дій державного реєстратора, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернулась до Московського районного суду м.Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни про визнання протиправними та скасування дій державного реєстратора, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності; третя особа: ОСОБА_2 , в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44263807 від 27.11.2018 року, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., яким проведено державну реєстрацію права власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп»; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. № 29121068 від 23.11.2018 року про право власності на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп»; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона була власником квартири АДРЕСА_2 . Зазначена квартира належала ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, P№P3-12 від 19.01.1996 року. У жовтні 2018 року позивач отримала повідомлення від колекторської компанії ТОВ «Фінанс проперті групп» прав вимоги до ОСОБА_4 за певним кредитним договором.

24 жовтня 2018 року позивачем було направлено заперечення на повідомлення з запитом про надання фінансової звітності ТОВ «Фінанс проперті групп» за жовтень 2018 року та інших документів, які підтверджують повноваження для подальших переговорів. Однак, зазначених документів не було надіслано. Позивач час від часу перевіряла квартиру в реєстрі нерухомості та обтяжень, що в 2018 році була зареєстрована на неї, проте 05 грудня 2018 року у відсутність позивача у квартиру зайшли невідомі люди та змінили замки на дверях.

Звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна позивачем було отримано інформацію, що 23.11.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44263807 на підставі Договору відступлення права вимоги за Іпотечним договором №446/Zфквіп-07, на підставі якого власником квартири стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп».

До того ж, по-перше, строк пред`явлення вимог за цим договором давно сплив, по-друге, жодна інша установа не надавала позивачу передбачених законодавством підтверджень на перехід права вимоги за цим договором. Пізніше позивачу із інтернету стало відомо, що в мережі Інтернет було розміщено оголошення, щодо продажу належної їй квартири, що на її думку зроблено задля утруднення повернення її у право власності позивача після незаконної перереєстрації.

Таким чином, 05.10.2018 року на сайті було знайдено оголошення від ТОВ «Фінанс проперті групп» про продаж квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2019 року набула ОСОБА_2 . Підставою для перереєстрації спірного майна є укладення Іпотечного Договору № 446/ Zфквіп-07 від 03.07.2007 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк». Квартира відповідно до Іпотечного договору є власністю позивача, що зареєстровано Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» за №H3-12 від 19.01.1996 року та зареєстрованого у ДКП «ХМБТ» за реєстровим номером № 5-22502 від 19.01.1996 року, реєстраційний номер 10858739. Предметом іпотеки за п. 1.2. цього договору є: 3-кімнатна квартира, загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає оскаржуване рішення про реєстрацію права власності незаконним.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії закону

України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному випадку передбачає фактичний перехід до Іпотекодержателя без згоди власника нерухомого майна.

Таким чином, обгрунтованим є висновок, що за наслідками Рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс проперті групп» за відповідними застереженнями в іпотечному Договорі фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Окрім того, як вбачається із Витягів щодо спірної нерухомості, на момент перереєстрації власності, за цим житлом обліковувалось обтяження від ПАТ «Ощадбанк» у зв?язку із наявною заборгованістю. У зв?язку із поданням позову позивачем було отримано довідку у ПАТ «Ощадбанк» відносно того, що вказана заборгованість існує і по цей день та не є погашеною. Однак, у Реєстрі обтяження не відображається, що може свідчити про чергове зловживання з боку відповідачів.

Зазначає, що саме ТОВ «Фінанс проперті групп» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А., не надавши позивачу доказів підтверджень переходу прав вимоги за кредитним договором та Іпотечним договором, що стало підставою незаконної перереєстрації нерухомості.

Саме ТОВ «Фінанс проперті групп», що є відповідачем по справі та зазначений, як поточний власник спірного майна, не направило на адресу позивача вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, як це передбачено п. 4.2. Іпотечного договору.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було проігноровано вимоги п.6.1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якого для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н.А. прийняла Рішення про проведення державної реєстрації права власності незважаючи на заборону встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

01.02.2022 року представник відповідача ТОВ «Фінанс проперті групп» надав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що наведені в позові обставини вже були предметом розгляду у суді. За результатами розгляду позову ОСОБА_1 вже було ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі. Вважає, що у ході судового розгляду попередньої позовної заяви ОСОБА_1 (справа №643/18041/18) було встановлено, що позивач ОСОБА_1 має громадянство Російської Федерації та фактично мешкає тривалий час на території РФ (т.1 а.с.88-89).

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.04.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року виключено з числа третіх осіб ОСОБА_2 . Залучено у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

08.04.2024 року від представника відповідача ТОВ «Фінанс проперті групп» надійшов доповнений відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що 03.07.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 446/ФК-07, предметом якого є надання кредиту в розмірі 52 000,00 доларів США, з оплатою 14,6% річних з терміном повернення 01.07.2022 року. Мета кредитування поточні потреби. В забезпечення кредитного зобов?язання між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №446/Z-фкіп-07 від 04.07.2007 року, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне на праві власності нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

05.10.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінанс проперті групп» було укладено договір №857/6 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта банк» відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Фінанс проперті груш» права вимоги за кредитним договором №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Український промисловий Банк» та за іпотечним договором №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007 року, право вимоги за яким перейшло на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2018 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1049.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором кредиту №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року заборгованість за кредитним договором станом на 05.10.2018 року становить 1 772 328,86 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 47 377,46 доларів США (1 334 870,99 грн), заборгованість за нарахованими процентами 597,47 доларів США (16 833,75 грн.), пеня 420 624,12 грн.

10.10.2018 року на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було направлено листи з повідомленням про відступлення права вимоги. На вищевказаний лист ОСОБА_1 не надіслала заперечення адресу ТОВ «Фінанс проперті групп». ТОВ «Фінанс проперті групп» 10.10.2018 року за вих. № 58 направило на ім?я ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов?язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов?язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу зазначеного строку відповідно до положень ст.37 та/або ст.38 Закону України «Про іпотеку». У зв?язку з невиконанням позичальником та іпотекодавцем зобов?язань за кредитним договором ТОВ «Фінанс проперті груп» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

27.11.2018 року приватним нотаріусом ХМНО Чижовою Н.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 44263804 від 27.11.2018 року та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 . Власником спірної квартири на даний час є ОСОБА_2 .

Наведені обставини встановлені остаточним рішенням суду, що набрало законної сили та ухвалене між тими ж сторонами. Судом у цивільній справі встановлений факт належного надсилання ТОВ «Фінанс проперті групп» позичальнику та іпотекодавцю вимоги іпотекодержателя в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Отже, не отримання іпотекодавцем повідомлення-вимоги не може ставитися в провину іпотекодержателю, оскільки він не має впливу на реалізацію іпотекодавцем його права на отримання кореспонденції.

Щодо валютного мораторію то, сам по собі Закон про мораторій не є безумовною підставою для відмови в погашенні заборгованості за рахунок предмета іпотеки, а лише може враховуватися у встановленому законом порядку і лише до правовідносин, на які він поширюється. Позивач не надала жодного доказу того, що спірна квартира на момент звернення на неї стягнення була постійним місцем її проживання. Крім того, за наявною у ТОВ «Фінанс проперті групп» інформацією, позивач тривалий час проживала в Російській федерації, в тому числі на момент звернення стягнення на квартиру. Отже, порушення умов саме іпотечного договору є самостійною підставою для дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки, визначеними у ньому способами, в тому числі в позасудовий спосіб.

Крім того, позивач не довела порушення своїх прав вчиненою державною реєстрацією, оскільки вона кредит не повернула, переговорів про його реструктуризацію не ініціювала, та добровільно, ще до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», погодилась на набуття іпотекодержателем у власність іпотечної квартири в рахунок погашення боргу. Тому посилання на мораторійний закон без доказів погашення кредиту або ініціювання переговорів про реструктуризацію є очевидним грубим порушенням з боку позивача, що призводить до дисбалансу прав та обов?язків учасників кредитно-іпотечних правовідносин (т.2 а.с.55-57).

10.04.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 14.06.2019 року між нею та ТОВ «Фінанс проперті групп» був укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 43,7 кв.м., що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г.І. Малаховою за реєстраційним № 1983. Перед укладенням договору купівлі-продажу нотаріус ОСОБА_5 перевірила квартиру на наявність чинних обтяжень у вигляді арештів та інших заборон. Також нотаріус перевірила Єдиний державний реєстр судових рішень на предмет відсутності судових спорів щодо квартири. Після перевірки нотаріус посвідчила та зареєструвала 14.06.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру. Відповідачу не відомо зараз та не було відомо 14.06.2019 року про те, що хтось, в тому числі позивач, має претензії до продавця квартири. Відповідач не приймала участь в жодних кредитно-іпотечних справах, предметом яких була придбана квартира та про їх існування не знала до цього року.

Відомості Державного реєстру речових прав є актуальними та достовірними.

Відповідач проявила звичайну обачність та особисто пересвідчилась щодо відсутності проблем з цією квартирою та уклала чесний і добросовісний правочин з придбання квартири за ринковою ціною, де з 2019 року на постійній основі зареєстрована та мешкає зі своєю недієздатною дитиною-інвалідом. Продавець ТОВ «Фінанс проперті групп» мав зареєстроване право власності на квартиру, були відсутні спори та обтяження квартири правами інших осіб. Також зазначає, що з пояснень сусідів ОСОБА_1 в спірній квартирі не мешкала, а передала її у оренду вихідцям ромської народності. Сама ж позивач мешкала в Російській федерації. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до неї щодо витребування квартири, оскільки витребування спірної квартири у відповідача, яка є добросовісним набувачем та набула право власності на спірну квартиру на підставі відплатного договору, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Представник позивача 09.05.2024 року надала відповідь на відзив, в якій зокрема зазначила, що 24.10.2018 року позивачкою було направлено заперечення на повідомлення з запитом про надання фінансової звітгості ТОВ «Фінанс проперті групп» за жовтень 2018 року та інших документів, які підтверджують повноваження для подальших переговорів. Однак зазначених документів не було надіслано. Ця обставина була встановлена рішеннями Московського районного суду м.Харкова від 05.03.2020 року та постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020 року по справі №643/18820/18. Крім того, ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13.12.2018 року було заборонено відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Отже, ТОВ «Фінанс проперті групп» шляхом обману гр.Тюлєнєвої та надання неправдивої інформації порушило її права на отримання достовірної інформації (т.2 а.с.8-97).

Представник позивача адвокат Сідько С.І. в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначила, що ОСОБА_1 була власником спірної квартири, фактично з 2019 року не живе у квартирі, іншого житла у неї немає.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» адвокат Грайворонський І.В. в судовому засіданні 09.05.2024 року позов не визнав, просив відмовити з підстав, вказаних у відзиві. Зазначив, що даний спосіб передбачений іпотечним договором; спірні відносини почалися ще до Закону України про мораторій; в матеріалах справи відсутні дані, що позивач постійно проживала у цій квартирі. Звернення стягнення в позасудовий спосіб не було примусовим зверненням стягнення.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Н.А. до суду не з`явилася, в наданій письмовій заяві просила про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 до суду повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, відповідач надала відзив.

Суд вважає можливим, у відповідності до ст.ст.211,223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися до суду, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 03.07.2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір № 446/ФКВ-07, предметом якого є надання кредиту в розмірі 52000,00 доларів США, з оплатою 14,6% річних з терміном повернення 01.07.2022 року. Мета кредитування поточні потреби.

В забезпечення основного зобов`язання між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007 року, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне на праві власності нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 70,1 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Біржею нерухомості та основних фондів «Україна» (т.1 а.с.13-15).

Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 , Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки та відповідно до п.4.4.1 у визначених випадках іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Згідно з п.4.3 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п.4.4. цього Договору.

05.10.2018 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Фінанс проперті групп» було укладено договір №857/6 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта банк» відступив шляхом продажу новому кредитору ТОВ «Фінанс проперті групп» права вимоги за кредитним договором №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Український промисловий Банк» та за іпотечним договором №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007 року, право вимоги за яким перейшло на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05.10.2018 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1049.

Тобто, фактично до нового кредитора - ТОВ «Фінанс проперті групп» перейшло право вимоги за кредитним договором та забезпечення його виконання - право іпотеки відносно вказаного об`єкту.

Як зазначає відповідач ТОВ «Фінанс проперті групп», із розрахунку заборгованості за договором кредиту №446/ФКВ-07 від 03.07.2007 року вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на 05.10.2018 року становить 1 772 328,86 грн. з яких: заборгованість по тілу кредиту 47 377,46 доларів США (1 334 870,99 грн), заборгованість за нарахованими процентами 597,47 доларів США (16 833,75 грн.), пеня 420 624,12 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020 року в справі №643/18820/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, встановлено, що 10.10.2018 на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було направлено листи з повідомленням про відступлення права вимоги. На вищевказаний лист ОСОБА_1 надіслала заперечення на адресу ТОВ «Фінанс проперті групп». В матеріалах справи наявна вимога ТОВ «Фінанс проперті групп» від 10.10.2018 року за вих. № 58 на ім`я ОСОБА_1 про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов`язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу зазначеного строку відповідно до положень ст.37 та/або ст.38 Закону України «Про іпотеку». В зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором ТОВ «Фінанс проперті групп» звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Н.А. про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підставою звільнення від доказування є преюдиціальність обставин, існування або не існування якої встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву :етинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Дія преюдиції припиняється, коли попереднє преюдиціальне рішення, зокрема судове, скасовано в установленому порядку.

Отже, наведені обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили та ухвалене між тими ж сторонами, та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 27.11.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 44263804 від 27.11.2018 року та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп». Крім того, власником спірної квартири на теперішній час є ОСОБА_2 , згідно договору купівлі-продажу від 14.06.2019 року ( т.1 а.с. 16-28).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Згідно ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 не оскаржувала договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, цей договір є чинним та, в силу статті 204 ЦК України, є правомірним, тому відповідач є новим кредитором у зобов`язанні, до якого перейшли всі права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому статтями 512-517 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц.

Відповідно розділу 4 (порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки) іпотечного договору №446/Z-фкіп-07 від 04.07.2007 року :

п.4.4. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п.4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів:

п.4.4.1. Шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов`язання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмсет іпотеки;

п.4.4.2. Шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані права та вимоги на Предмет іпотеки, про свій намір укласти договір. Ціна продажу Предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем або на підставі незалежної експертної оцінки Предмета іпотеки. Договір купівлі-продажу Предмета іпотеки, укладений відповідно до цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на Предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч.3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України можна зробити висновок про те, що законодавець визначає три способи захисту для задоволення забезпечених іпотекою вимог, кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться за заявою особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 указаного Закону).

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених праві поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення

у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року в справі №715/1788/19 (провадження № 61-6548св20) зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 522/19144/19 (провадження № 61-14641св21).

Відповідно до пункту 4.2 Іпотечного договору №446/Z-фкіп-07 від 03.07.2007 року, у випадку порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов`язків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю (та Позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно позову, у жовтні 2018 року позивач отримала повідомлення від ТОВ «Фінанс проперті групп» прав вимоги до ОСОБА_4 за певним кредитним договором.

Крім того, як зазначає представник відповідача та встановлено постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020 року в справі №643/18820/18, 10.10.2018 року, на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було направлено листи з повідомленням про відступлення права вимоги та 10.10.2018 року ТОВ «Фінанс проперті групп» за вих. № 58 направило на ім?я ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов?язання та/або іпотечного договору у 30-денний строк та повідомлення, що у випадку невиконання зобов?язання, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки після спливу зазначеного строку відповідно до положень ст.37 та/або ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Суд вважає, що іпотекодержателем було дотримано процедуру належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки неотримання вказаної кореспоненції свідчить про недбалість чи ухилення іпотекодавця та боржника від такого отримання.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 року у справі № 753/7146/21.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 27.11.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А. було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 44263804 від 27.11.2018 року та проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на підстави для визнання протиправною та скасування зазначеної реєстраційної дії.

Також суд звертає увагу, що Іпотекодавцю було відомо про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 05.10.2018 року у розмірі 1 772 328,86 грн., ця обставина встановлена і постановою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020 року та не була спростована позивачем в ході розгляду справи.

Отже, суд вважає, що реєстрацію спірної квартири проведено з додержанням норм чинного законодавства.

Щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин слід зазначити наступне.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» перетнула державний кордон України 27.09.2018 року в пункті пропуску Гоптівка (виїзд), та більш інформації про її в`їзд немає (т.2 а.с.81 довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України).

Отже, є підставними доводи відповідача, що позивач не надала жодного доказу того, що спірна квартира на момент звернення на неї стягнення була постійним місцем її проживання.

Таким чином, квартира АДРЕСА_4 , яка не використовується як місце постійного проживання позивачем, може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Фінанс проперті групп», як забезпечення виконання умов кредитного договору від 03.07.2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні правові підстави для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Фінанс проперті групп». Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування реєстраційного запису приватного нотаріуса про право власності на квартиру не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про витребування спірної квартири у ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Враховуючи, що не підлягають задоволенню вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення, реєстраційного запису приватного нотаріуса, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 .

Крім того слід зазначити, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар (пункт 6.53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, оскільки витребування квартири АДРЕСА_2 у останнього власника, який є добросовісним набувачем та набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі відплатного договору призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. У такому випадку на відповідача буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,82,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.3,15,16,204,317,319, 512 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Чижової Наталії Анатоліївни, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування дій державного реєстратора, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп», місцезнаходження: 61003, м.Харків, пров.Подільський,15,кв.15, ;

відповідач: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна, місцезнаходження: АДРЕСА_6 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 05.06.2024 року.

Суддя А.М.Чуванова