Провадження № 2/727/2195/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Гончар В.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Чернівці в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 її мати. Вона є єдиною її спадкоємицею і прийняла спадщину. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: відповідна частка земельної ділянки, загальною площею 0,0982 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. До спадкового майна також належала 1/5 ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_5 . На зазначену частку житлового будинку ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ткач Н.В. 19.10.2021 р. було видано свідоцтво про право на спадщину КРМ 130821. До вказаного житлового будинку належить земельна ділянка загальною площею 0,0982 га, кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказує, що 25.11.2021 р. звернулась до нотаріуса із заявою щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку земельної ділянки, що належала померлій ОСОБА_5 . Однак, 06.12.2021 р. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Ткач Н.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки загальною площею 0,0982 га, кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 , яка належала померлій. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що земельна ділянка, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №121649, виданого 28 вересня 2009 року Чернівецькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №73 належить ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласників), а тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, та відповідно нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно на ОСОБА_1 .

А тому просила визначити, що частка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становила 1/5 частки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 листопада 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, позивачка звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, звернулась з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність та не заперечувала проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність та не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасниківсправи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 25 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину КРМ 130821, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 19.10.2021 р. (спадкова справа №2/2015, зареєстрована в реєстрі за №5329) та на підставі статті 1261 ЦК України єдиною спадкоємицею є її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: відповідна частка земельної ділянки, загальною площею 0,0982 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. До спадкового майна також належала 1/5 (одна п?ята) ідеальної частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.12.2001 р. Департаментом Житлово-комунального господарства міської ради, зареєстрованому в ЧКОБТІ 23.03.2007 року за реєстраційним номером 1363391, номер запису 15547 в книзі 141, с.556 (а.с. 15). На зазначену частку житлового будинку ОСОБА_1 приватним нотаріусом Ткач Н.В. 19.10.2021 р. було видано свідоцтво про право на спадщину КРМ 130821 (а.с. 10). До вказаного житлового будинку належить земельна ділянка загальною площею 0,0982 га, кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД №121649 виданого 28 вересня 2009 року Чернівецькою міською радою, вбачається, що земельна ділянка, перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 разом в ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 16).

Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. від 06.12.2021 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки загальною площею 0,0982 га, кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою АДРЕСА_1 після смерті матері, оскільки неможливо визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 8).

Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, щоправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст.356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. зазначено, що зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ХА ».

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що є всі підстави вважати, що частка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становила 1/5 частки, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 355, 370, 372, 1216-1218, 1225, 1226, 1297 ЦК України, ст.ст. 86, 89 ЗК України, листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 25 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :17:004:0104, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становила 1/5 частки.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: