06.12.2024 Справа № 756/8523/24
Справа № 756/8523/24
Провадження №2/756/4023/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тихої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Косянчук Н.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від них не надходило.

Крім того, позивач на підставі Договору №602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01.05.2018.

Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2024 року становить 96 491,95 грн. та складається із: заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 15 786,87 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12 574,25 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 17 247,15 грн.; заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 430,53 грн.; заборгованості за спожиті послуги з теплової енергії у розмірі 17 421,29 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 12 536,06 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 931,98 грн.; заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 460,50 грн.; заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 103,32 грн.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 96 491,95 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн., та витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду.

18.09.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 , в якому остання заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. Зазначила, що позивачем не надано доказів того, що квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а також, що саме вона є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, а не КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва», як то зазначено а актах про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не відповідає затвердженій формі та вимогам, встановленим постановою Кабінету Міністрів України № 977 від 15.09.2021, а тому не може вважатись належним доказом. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про наявність заборгованості КП «Київтеплоенерго» було відомо ще у травні 2018 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зокрема зазначив, що позивачем не доведена сума заборгованості, заявлена до стягнення, при цьому, наданий представником розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам законодавства, зокрема: підписаний неуповноваженою особою та не відповідає методиці визначення заборгованості за постачання теплової енергії. З наданих документів не вбачається, що ОСОБА_3 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, оскільки в усіх долучених документах у якості споживачів послуг зазначені КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» та КП "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району. З позову не зрозуміло, на підставі яких договорів і в який період здійснювалося нарахування плати за надані позивачем послуги. До договору відступлення права вимоги від 11.10.2018 не доданий акт прийому-передачі боргових зобов`язань на виконання п. 2.5 мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду м.Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7807/18, а також не обгрунтовано вимоги про стягнення заборгованості станом на 01.05.2018, а не станом на 01.08.2018, як зазначено у мировій угоді. Також представник відповідача просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту КП «Київтеплоенерго», затвердженого рішенням Київської міської ради № 7340/7381, предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів).

Згідно з п. 1.2 Договору цесії перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Всі права вимоги переходять від Кредитора (ПАТ «КИЇВЕНЕРГО») до Нового кредитора (КП «Київтеплоенерго») в момент підписання сторонами Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору.

Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії від 11.10.2018 (Перелік споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається) підписаного сторонами договору, позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_3 ).

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про недоведеність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги до 01.05.2018, права вимоги якої відступлені позивачу за договором цесії від 11.10.2018, оскільки вказаний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Крім того, вказаний договір укладений, зокрема, на виконання Мирової угоди у справі № 910/7807/18 і жодних протиріч умовам даної угоди, яка міститься у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових ріщшень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/77041893, суд не вбачає.

Так, відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010, а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-8145 від 12.08.2024 відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджується Договором міни квартир від 10.04.1997, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної Тимошенко І.В., зареєстрованим у реєстрі № 6-917.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі з 22.05.1997 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

28.03.2018 року у газеті «Хрещатик» №34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що він є акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов договору.

Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

При цьому, колективний споживач - це юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

З матеріалів справи убачається, що позивачем на виконання вказаних вимог закону на власному веб-сайті опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, що підтверджується, також, наявними у матеріалах справи корінцями нарядів на підключення/відключення житлового будинку АДРЕСА_1 до опалення на час опалювальних сезонів (особистий рахунок № НОМЕР_2 ); актами про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт надання послуг позивачем відповідачами не спростований належними та допустимими доказами, відповідачі у справі є індивідуальними споживачами послуг, що надаються позивачем на підставі типових договорів, розміщених на веб-сайті КП «Київтеплоенерго» та в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 і зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року №459/3958/15-ц).

Доказів, що квартира, співвласниками якої є відповідачі, відключена від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому законом порядку, суду не надано.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тобто співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц

Таким чином, відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.

Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).

У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.

Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та водопостачання, внаслідок чого виникла заборгованість, доказів зворотного з боку відповідачів суду не надано.

На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідачів, позивач надав суду розрахунки заборгованості за надані послуги, з яких вбачається, що станом на 01.05.2024 за особовим рахунком № НОМЕР_1 наявні: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 15 786,87 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 12 574,25 грн., яка утворилась до 01.05.2018; заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 17 247,15 грн.; заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 430,53 грн.; заборгованість за послуги з теплової енергії у розмірі 17 421,29 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 12 536,06 грн., яка утворилась з 01.11.2021; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 931,98 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 460,50 грн.; заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 103,32 грн.,

Наведений розрахунок відповідачами в ході розгляду справи не спростований, контррозрахунок не наданий.

Разом з тим, згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Законом № 540-IX від 30.03.2020 розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України встановлений карантин, який неоднаразово продовжувався, останній раз постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 на строк до 30.06.2023.

Крім того, п.19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що пропущений позивачем трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка включає в себе: заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 11 408,35 грн., яка утворилась за період з 01.12.2015 по 01.04.2017; заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 8 939,49 грн., яка утворилась за період з 01.12.2015 по 01.04.2017. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідачів вказаної заборгованості за період з 01.12.2015 по 01.04.2017 задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 30.04.2024 трирічний строк позовної давності не пропущений оскільки на час подання позовної заяви такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 76 144,11 грн., яка складається з:

-заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 378,52 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 3 634,76 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 17 247,15 грн.;

-заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 430,53 грн.;

-заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 17 421,29 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

-заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 12 536,06 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

-заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 931,98 грн.;

-заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 460,50 грн.;

-заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 103,32 грн.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Відповідно до квитанції №936095 від 14.05.2024 позивачем за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав сплачено 43,00 грн. Окрім того, позивачем при зверненні з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення в дольовому порядку з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 389,39 грн. та витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33,93 грн., з кожного по 1 211,66 грн.

Згідно п. 1 ст. 140 ЦПК України, особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

З урахуванням наведеного, суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в дольовому порядку стягує з відповідачів на користь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» грошову компенсацію за надання доказів у розмірі 155,91 грн., тобто по 77,96 грн. з кожного; з позивача на користь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» грошову компенсацію за витребування доказів у розмірі 41,67 грн.

Інші доводи сторони відповідача не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 140, 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у сумі 76 144 (сімдесят шість тисяч сто сорок чотири) гривні 11 копійок, яка складається з:

-заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 378,52 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 3 634,76 грн., яка утворилась до 01.05.2018;

-заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 17 247,15 грн.;

-заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 430,53 грн.;

-заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 17 421,29 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

-заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 12 536,06 грн., яка утворилась з 01.11.2021;

-заборгованості з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 931,98 грн.;

-заборгованості з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 460,50 грн.;

-заборгованості зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 103,32 грн.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2389 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять) гривень 39 копійок; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33 (тридцять три) гривні 93 копійки, з кожного по 1 211 (одній тисячі двісті одинадцять) гривень 66 копійок.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» грошову компенсацію за надання доказів у розмірі 155 (сто п`ятдесят п`ять) гривень 91 копійка, тобто по 77 (сімдесят сім) гривень 96 копійок з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» грошову компенсацію за витребування доказів у розмірі 41 (сорок одна) гривня 67 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. площа Івана Франка, 5;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дата складення повного судового рішення - 06.12.2024.

Суддя О.О. Тиха