ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року

м. Харків

справа № 635/1877/21

провадження № 22-ц/818/812/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року у складі судді Назаренко О.В., -

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.01.2010 року у розмірі 15303,74 гривень, а також судові витрати у розмірі 2270,00 гривень.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити; судові витрати стягнути з відповідача. Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пенею, оскільки сторони з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору від 21.01.2010 року, уклали 22.03.2019 року Додаткову угоду. Підписуючи Додаткову угоду та Графік платежів із визначенням дати та суми платежів відповідач визнав свої зобов`язання в сумі 15303,74 грн. Однак, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов додаткової угоди від 22.03.2019 року, що має відображення у розрахунку заборгованості, який надано до суду разом із позовною заявою. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної додаткової угоди, яка підписана позичальником, вважає, що відповідач обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розміром заборгованості та умовами застосування пунктів про анулювання частини заборгованості. З огляду на таке, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим. Крім того, зазначає, що підписання та часткове виконання умов Додаткової угоди від 22.03.2019 року позичальником засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків передбачених пунктами додаткової угоди. Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за додатковою угодою від 22.03.2019 року у розмірі 15303,74 грн, яка складається наступного: 1234,95 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 14068,79 грн заборгованість за пенею, при цьому, заборгованість відповідача за кредитом на момент укладення додаткової угоди становить 0,00 грн, і в погодженому сторонами розмірі заборгованості, зазначеному в пункті 1.2. додаткової угоди від 22.03.2019 року заборгованість за відсотками становить 0,00 грн. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, що підтверджують підстави нарахування відповідачеві відсотків та пені. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором нараховані після закінчення строку кредитування. Надані суду виписки з 22.03.2019 року по 16.12.2020 року із зазначенням заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені, не відповідають ані умовам договору, ані умовам Додаткової угоди.

Такий висновок суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 21.01.2010 року заповнила та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

22.03.2019 року між Банком та ОСОБА_1 підписано Додаткову угоду№SAMDN50OTC002635997 до кредитного договору № б/н від 21.01.2010 року. Відповідно до якої Банк здійснив анулювання частини заборгованості, якщо Клієнт (відповідач в даному випадку) здійснить платіж в розмірі та строки, визначені Угодою. Така Угода, відповідно до ст.212 ЦК України укладена під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5.Угоди. В разі порушення умов Угоди, настають наслідки, передбачені Договором та чинним цивільним законодавством.

За положеннями частини першої статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Як вбачається з п.п.1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Додаткової угоди від 22.03.2019 року, сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла з дати укладення Договору до дати підписання Угоди становить 18 417,52 гривень, і Банк здійснює прощення:

-248, 42 грн відсотків;

-0,00 грн комісії;

-14 068,79 грн- пені;

- 659,54 грн штрафу.

Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3 Додаткової угоди до 25.04.2019 року, відсоткова ставка за кредитом становить 0,01%.

Відповідно до пп.1.5.1 Угоди, клієнт зобов`язувався здійснити платіж на погашення заборгованості по Договору не менше 2 440,78 грн на строк не пізніше 22.03.2019 року (тобто не пізніше дня підписання додаткової угоди)

Згідно пп.1.5.2 Угоди, подальше погашення заборгованості здійснюється шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 999,99 грн протягом 1 місяця.

Згідно умов п.1.7 підписаної Угоди, в разі порушення Клієнтом строків по погашенню Кредита, визначених пп.1.5.2 Угоди, вся заборгованість за кредитом є простроченою, внаслідок чого, відповідно до п.п.1.6.1 умова про прощення заборгованості, передбачена п.1.2 та про зміну відсоткової ставки, передбачена п.1.4. Угоди не застосовується.

До Додаткової Угоди від 22.03.2019 року позивачем додано графік погашення боргу за реструктуризацією, підписаного відповідачем та копія паспорту відповідача.

Як убачається з розрахунку заборгованості відповідача за вказаною Додатковою угодою від 22.03.2019 року, станом на 16.12.2020 року,

-Залишок поточної заборгованості за тілом кредиту 0,00грн;

-Залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн;

-Нараховано процентів на залишок простроченої заборгованості 1 234,95 грн

-Загальний залишок заборгованості за процентами 1 234,95 грн

-Загальний залишок пені за порушення строків розрахунків 14 068,7 грн,

а всього заборгованість за кредитом становить 15 303,78 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що в порушення умов додаткової угоди від 22.03.2019 року, яка укладена до кредитного договору № б/н від 21.01.2010 року та положень ст. ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконує та станом на 16.12.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 15 303,74 грн, з яких: 1 234,95 грн - заборгованість за простроченими процентами; 14 068,79 грн - заборгованість за пенею.

Натомість, зі змісту додаткової угоди не вбачається, з яких складових частин заборгованості за кредитним договором складається борг ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

З огляду на це, встановити тіло кредиту, на суму якого мають нараховуватися відсотки за ставкою 0,01 % та у разі порушення зобов`язань за попередньою ставкою 2,52 %, яка зазначена у заяві від 21.01.2010 року, є неможливим, та виключає можливість нарахування відсотків за відсутності тіла кредиту, у зв`язку з чим позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення нарахованої пені суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В обґрунтування суми, ставки та періоду нарахованої пені позивачем у позовній заяві жодного посилання не міститься, умови додаткової угоди не передбачають нарахування пені, як відповідальності за порушення зобов`язань. З огляду на це, у суду відсутня можливість перевірити правильність обрахунку розміру пені, підстави та період її нарахування та відповідно стягнення цієї суми з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова